11. februar, 2010, Columbia, Missouri
Klokken cirka 20:30.
Missouri SWAT Team forbereder sig på at ransage familien Whitworths hjem
efter en kendelse udstedt 8 dage før.
Columbia politi! Ransagningskendelse!
Ifølge to informanter er Jonathan E. Whitworth
i besiddelse af en stor mængde marihuana.
Spark den op!
Til døren! Kom nu! Til døren!
Politiet! Bliv, hvor I er!
- Gå forbi os! - Gå forbi!
Kom nu. Det er fint.
Politiet havde rodet i skraldet
og fundet spor af marihuana i familiens affald.
Rør dig ikke! Forstår du?
Put hænderne bag ryggen! Nu!
Bag ryggen!
Har du lige skudt...
Har du skudt min hund?
Åh, gud!
Politiet fandt en kværn, en pibe og en lille mængde marihuana.
Hvorfor fanden gjorde du det?
Har du ikke råd til en advokat,
vil du få beskikket en, der kan svare på det, du ønsker oplyst.
Jonathan E. Whitworth erklærer sig skyldig i besiddelse af narkogrej
og fik en bøde på 300 dollars.
Forstår du?
Det tolker jeg som et ja.
Vi kan ikke leve i et samfund,
som både er frit og stoffrit.
Man kan ikke have begge dele.
Hele processen med at skifte sindstilstand,
overgå til en anden ved at se sandheden,
er en faktisk følelse af identifikation, som genlyder
og giver en følelse af helhed og sammenhæng.
Det giver orden på kaosset.
Det er tankegangen, der fik os hertil,
og rejsen, vi har taget.
Halvtres år kriminalisering.
Det opstod af den overbevisning,
at vi ikke længere behøver at passe på hinanden.
Det er hver mand for sig selv.
Sådan har vi ikke altid været.
Spørgsmålet er, kan vi gå tilbage til at passe på hinanden?
Hvilke nuancer definerer en kultur?
Vores lov og orden?
Vores sygepleje?
Vores regeringsform?
Vores informationsdeling?
For 77 år siden blev marihuana forbudt i USA.
I 1961 nåede kriminaliseringen globale højder.
I dag trænger emnet om legalisering af marihuana
ind i alle typer medier og på alle politiske niveauer.
Det er nu et splittet emne med endeløse offentlige debatter.
Målet?
At svare på spørgsmålet, som ikke vil uddø.
Bør marihuana legaliseres?
Men langsomt dukker et andet spørgsmål op,
et spørgsmål, der kræver svar på, om marihuanaforbuddet i sig selv
har nåede et punkt,
der afslører en større sandhed om os selv
og den måde, samfundet fungerer på.
Er det en dårlig ide? Er det en nedadkørende spiral for vores samfund?
En ny undersøgelse afslører, at rygning af marihuana
kan øge risikoen for testikelkræft.
Hvad med undersøgelsen, der hævder, at pot kan medføre mandebryster?
Pot gør dig bare dum.
Hvad skulle forhindre folk i at ryge sig skæve i pot
og sætte sig bag rattet?
"Marihuana fører til brystudvikling hos mænd."
Som alle de andre myter, er det en forsidehistorie.
Rygning af marihuana kan fører til brystudvikling hos mænd
Disse ting er opstået en efter en.
Dr. Lester Grinspoon Professor Emeritus i Psykiatri, Harvard
Jeg burde være impotent, når jeg ryger marihuana.
Men det er jeg ikke.
Ben Dronkers Stifter, Sensi Seed Bank & Hemp Museums
Tanken bag at dæmonisere noget som marihuana
er udelukkende på grund af uvidenhed.
Hvor er ligene? Hvor er tallene? Er der et?
Joe Rogan Komiker, Forfatter
Jeg har hørt fra eksperter, hvis dømmekraft jeg respekterer,
at de ikke kender til nogen.
House Oversight Committee høring
Marihuana kan kun slå dig ihjel,
hvis man tager 10 kilo af det og smider det ud af et CIA-narkofly,
og det rammer dig i hovedet.
Sådan dør man af marihuana.
Der er det famøse nødopkald, hvor betjente stjal pot fra nogle unger
lavede potkager ud af det og spiste alle kagerne,
og så blev de så skæve, at de selv ringede efter politiet.
"Hvor meget havde I?"
"Jeg ved det ikke. Vi lavede kager. Jeg tror, vi er døde.
Tiden går meget, meget, meget langsomt."
Det er fantastisk, fordi de tror, de dør.
"Tiden går meget langsomt." Og det er det, så har de det fint.
Vi kan blive enige om, at reklamer mod marihuana
er blev fuldstændige latterlige.
En pige ligger smeltet i sofaen uden knogler,
og hun siger: "Jeg røg pot, og nu har jeg ingen knogler."
Jeg associerede mange af dem, der røg pot,
med dårligt motiverede folk, der var tabere.
Jeg havde en forudindtaget opfattelse
af det, som marihuana faktisk gjorde ved et menneske.
Blandt de formodede skader som følge af marihuana
er der to, der dagligt dukker op, mere end andre.
Der lader til at være to grunde til,
hvorfor marihuana bør holdes væk fra offentligheden.
For det første.
Den famøse: "Bare én joint og så bliver du skør."
Jo mere du fjoller rundt med canabis, jo mere skør i hovedet bliver du.
Mine første syv år som forsker handlede om skizofreni.
Jeg kan sige, at det er latterligt.
Prof. David Nutt Psykiater, Neuropsykofarmakolog
Vi så på beviser. Vi har gennemset ca. 2.000 afhandlinger,
og det forårsager ikke skizofreni.
Måske er der nogen med skizofreni,
hvor sygdommen opstår lidt hurtigere,
fordi de har røget cannabis.
Der er ofte en fremmende effekt.
En fremmende effekt er måske tabet af en person,
en alvorlig bilulykke.
Det kan bestemt blive forværret af mange stoffer.
Et dårligt alkoholtrip,
som også kan udgøre en fremmende effekt.
Udbredelsen af skizofreni er
cirka 1 procent på verdensplan.
Brug af cannabis,
lad os sige fra starten af 60'erne, er steget sådan her.
Dr. Igor Grant Neuropsykiater, UCSD School of Medicine
Så kommer noget nyt. Hvis den er skizofrenifremkaldende,
burde antallet af skizofrenitilfælde være steget.
Vi burde se flere med skizofreni.
Skizofreni-tilfældene er de samme.
I alle epidemiologiske studier, som jeg kender til,
er der ingen stigning.
Så hvis marihuana medfører skizofreni,
det blev introduceret, så nu burde vi have flere skizofrene.
Det er ikke tilfældet.
Vi ville bestemt se en lille stigning
på grund af de mange folk, der bruger det.
Man må afdække det
Jason Reed Forfatter, Blogger - Huffington Post
og håndtere det fra en neutral platform for at forstå,
at den mentale sundhed er sådan et svagt grundlag
bygget op omkring andre bidragende faktorer,
og hvis man pålægger cannabis alt det,
gør man måske mere skade,
fordi man nægter alle de andre faktorer,
som helt sikkert spiller ind.
For mange er selve livet meget overvældende,
så de forsøger at distrahere sig selv,
om det er med hostesaft eller en lur
eller masturbation eller spil.
Folk gør mange ting
for at distrahere sig selv fra angsten for at leve.
Måske er det ikke noget for dig og gør dig paranoid.
Brian Redban Komiker, Stifter af Deathsquad Podcasts
Du har måske røget noget dårligt pot
og troet, at du ville få et hjerteanfald.
Cannabis er ikke for alle. Ingen skal tvinges til det.
Graham Hancock Forfatter, Journalist
Der er mange grunde til, at cannabis ikke er for dig,
men du skal ikke sige, at det ikke er det rette for mig.
Den mest citerede harmfulde effekt
forbundet med marihuana i dag er afhængighed.
Du ved godt, at det er meget vanedannende, ikke?
Jeg tror, det er vanedannende og føre til andre hårdere stoffer.
For at forstå afhængigheden i forbindelse med marihuana
skal man først forstå psykologien
bag afhængigheden først.
Det er interessant at spørge: "Hvem bliver afhængige?"
Dr. Gabor Maté Forfatter, Afhængighedsspecialist
Folk kan dyrke sex uden at blive afhængige,
de kan shoppe,
men nogen bliver meget afhængige af disse ting.
Er en stak kort afhængighedsdannende? Nej. Eller jo. Afhængigt af hvem det er.
Det er samme proces, lige meget hvad afhængigheden er.
Den eneste forskel ligger i,
at den stofafhængige får sin dopamin
fra en ydre substans,
hvor den adfærdsafhængige får det udløst fra en bestemt adfærd.
Hvis jeg taler med 100 mennesker, eller 1.000, og jeg spørger:
"Hvor mange er jer er afhængige af et stof?"
Nogle rækker hånden op,
og jeg spørger: "Hvad gjorde det for dig?"
Ikke: "Hvad var dårligt ved det?"
Det ved vi. Men: "Hvad gjorde det for dig?
"Hvad var positivt ved det?"
Tja: "Det gav mig fred og lettelse.
"Jeg følte mig mere til stede. Jeg var mere selvsikker.
"Jeg kunne tale med andre mennesker."
Med andre ord vil den afhængige blot være
et normalt menneske, og spørgsmålet er,
hvad der fraholder dem fra at have det i deres liv,
og hvad der er sket med dem?
Så afhængigheden bør ikke ses som problemet,
selv om det er et problem, men ikke det afgørende.
Det er den afhængiges forsøg på at løse problemet først og fremmest.
Adverse Childhood Experiences-studierne udført i Californien
tog højde for betingelser, såsom
fysisk, seksuelt, følelsesmæssigt misbrug i barndommen,
at have mistet sine forældre eller gennemgået en grim skilsmisse,
eller en forældre i fængsel, eller sindssygdom hos en forælder,
eller misbrug eller vold i familien,
og for hver af disse kritiske barndomsoplevelser
steg risikoen for afhængighed eksponentielt.
Hvis en dreng har haft seks af sådanne kritiske oplevelser,
er risikoen for at han bliver afhængig af stoffer,
som narkoman, 4.600 procent højere
end hos en dreng uden sådanne oplevelser.
Hvorfor det? Fordi det traume udvikler deres hjerne på en måde,
så de afhængighedsdannende stoffer bliver mere attraktive.
Det traume giver også den person en smerte,
som de vil prøve at flygte fra,
eller dæmpe gennem afhængighedsdannende adfærd.
Det er de sociale og emotionelle omgivelser,
som skaber hjernens biologi.
Hvis man forstår en persons afhængighed,
skal man se på, hvad forårsagede smerte i deres liv.
En, der engang imellem drikker en øl eller ryger marihuana,
men som ikke havde nogen negative konsekvenser,
det påvirker ikke deres helbred eller sætter deres liv på spil,
det skader ikke deres personlige forhold,
de er ikke misbrugere,
og man kan ikke kalde den adfærd for misbrug.
Så her må vi virkelig skelne
mellem brug af stoffer og misbrug af stoffer.
Det bringer os til krigen mod stoffer.
Krigen mod stoffer er rettet mod folk,
der blev misbrugt og traumatiserede som børn
og har psykiske problemer.
Der er rigelig med straf der,
i de negative virkninger af afhængigheden,
så vi behøver ikke straffe dem yderligere.
Antallet af dødsfald i verden på grund af cigaretter
er 5,5 millioner ifølge sidste opgørelse.
Cigaretter dræber årligt lige så mange folk, som blev dræbt
i den tyske antijødiske folkemordskampagne.
Så vi oplever årligt et Holocaust, som skyldes cigaretter.
Hvis man ryger mere end to pakker om dagen,
er risikoen for at udvikler lungekræft 20 gange højere.
Dr. Donald Tashkin Emeritus Professor i Medicin, UCLA
Det er 2.000 procent.
Baseret på det største case study nogensinde,
viste intet, at marihuana øgede risikoen for at udvikle lungekræft.
Der skal være en sammenhæng.
Der findes en million lovlige stoffer,
som ikke har en lykkelig udgang.
Hvis du tager for meget, er du dødsens.
Jeg har en ven, hvis tante måtte på afvænning,
fordi hun købte to pakker Krispy Kremes hver dag
og spiste dem i skoven, så ingen så hende.
Ud fra den historie, så lad os gøre Krispy Kremes ulovlige.
Jeg vil modsige enhver, der foreslår det.
Det er som at spise et halvt kilo salt og dø.
Du brugte ikke saltet korrekt, min ven. Du har fået for meget.
Hvis du putter salt på popcorn, smager det ret godt.
Men hvad gjorde du, din idiot? Du spiste et halvt kilo og døde.
Derfor skal salt ikke være forbudt.
Vores samfund modstrider ikke folk, der springer ud af fly
i 4,5 kilometers højde i faldskærm.
Nogle gange fejler faldskærmen, og folk dør.
Vores samfund modstrider ikke folk, der klatrer i bjerge.
Nogle gange falder folk ned og kommer til skade,
men det er ikke ulovligt at klatre i bjerge.
Hvis jeg skulle sammenligne marihuana med alkohol,
fra et medicinsk synspunkt, hvis jeg stillede spørgsmålet:
"Hvad har størst invaliderende
"og skadeligt livstruende og helbredsnedbrydende virkning?"
Der er ingen sammenligning. Alkohol vinder, uden tvivl.
Flere end 50.000 mennesker dør hver år fra alkoholforgiftning.
De drikker sig så at sige ihjel.
Pot, ingen.
Fører vi krig mod alkohol og tobak,
når alkohol er det, der slår flest ihjel,
end alle andre stoffer i verden?
Howard Bloom Forfatter, Adfærdsekspert
Hvad er virkningen af øl?
For...
Vi er så afhængige af det.
Hvis vi er til en sammenkomst, og der ikke er sprut,
bliver folk sure.
En festlig lejlighed. "Lad os tage på pub."
Et dødsfald. "Lad os tage på pub."
Jeg er glad. "Lad os tage på pub."
Min hund døde. "Lad os tage på pub."
Det er vin-onsdag. Den bedste dag i ugen.
Du fik os drukket fulde.
Vi kan alle bruge en drink.
Fantastisk Margarita-dag.
Send den videre, hvis du ikke drikker den.
- Hvordan fejrer du nytår? - Jeg skal være stiv!
Der var engang en afstemning i parlamentet,
og vi spurgte: "Er alkohol et stof?"
Størstedelen af politikerne sagde: "Alkohol er ikke et stof."
De sagde: "Fordi det er ikke ulovligt."
Og det fører til et sært og farligt koncept om,
at når noget er ulovligt, må det være farligt,
og hvis det ikke ulovligt, må det være sikkert.
Det er interessant at se på
hele spørgsmålet omkring ulovlige stoffer i vores samfund.
Når man bruger ordet "stoffer, henviser det til de substanser,
og et andet ord, der ofte nævnes i den forbindelse, er "misbrug."
"Stofmisbrug."
Således sættes alle ulovlige stoffer i samme kategori.
Cara Santa Maria Korrespondent, Forfatter, Tv-vært
Koffein er et stof, alkohol er et stof.
Smertestillende piller er stoffer.
Wiz Khalifa Rapper
Viagra er et stof.
Når folk tænker stoffer, tænker de ulovlige stoffer.
Der er en misinformation,
og den misinformation forvirrer folk skide meget,
når de danner deres egen mening om,
hvad der er godt og dårligt i verden.
Hvis det er tåbeligt at fængsle folk, fordi de drikker kaffe eller vin,
så er det ligeledes tåbeligt og forkert
at fængsle folk for at ryge cannabis.
Ingen har nogensinde fået overdosis af cannabis. Vidste du det?
Og hvad så? De kan ikke klare hverdagens gøremål.
Det er mig, der betaler skat!
Hvis det ene er i orden og det andet ikke,
kræver det nok en slags bevis,
inden man kan fremføre den påstand.
En ting, jeg mener er vigtigt ved misbrug af marihuana
eller alkohol eller andet, er, at man er ansvarlig med det,
og man kan være uansvarlig med alt.
Man bør veje risici og belønning.
Der er ingen moralsk mellemvej. Ligegyldighed er ikke en mulighed.
Vi ønsker, at I hjælper med at skabe en intolerance over for stofmisbrug.
Er ideen om at beskytte folk mod dem selv begrundet?
De eneste, der er ansvarlige for at beskytte os selv
mod os selv, er os selv.
Hvis vores samfund nægter os muligheden for at begå fejl,
fratages vi vores menneskelige rettigheder,
fordi fejl er en del af livets læreproces.
Prøv at sige til et voksent menneske... "Nej! Niks! Ikke tilladt."
Et voksent menneske! "Nej, ikke dig!"
"Men jeg er jo voksen. Jeg er et udviklet menneske."
"Nej! Sæt den ned!"
Hvis et stof virkelig er skadeligt, og dit mål er
at overbevise folk om, at de ikke bør skade sig selv,
har man ikke brug for at sende folk i fængsel.
Man har brug for god oplysning, som de tror på.
Spred de oplysninger,
og så vil frie, selvstændige voksne mennesker
selv træffe deres valg om de oplysninger,
og enten fortsætte eller ej,
men så har de alle kendsgerninger.
Hvis en fagmand som dig ikke kan svare tydeligt på,
om amfetamin er mere farlig end marihuana,
hvilket selv børn ved,
hvilket forældre ved.
Hvis du ikke kan svare på det,
måske er det så der, vi svigter,
når det handler om at oplyse folk om farerne.
Børn skal ikke ryge marihuana. Jeg er enig med formanden.
Men hvis vicedirektøren for narkopolitiet
ikke kan svare på det spørgsmål,
hvordan skal skolebørn så kunne tage dig seriøst?
Jeg føler med forældre til teenagebørn.
De kan tabe hovedet.
Hvis et barn i skolen er skæv, er det ikke acceptabelt at sige:
"Det er fint, intet problem."
Jo, det er et problem,
men spørgsmålet er, hvorvidt det er et kriminelt problem.
Spørgsmålet er, hvorvidt det er et problem i "voksealderen".
Jeg søger flere årsager end:
"Du skal være bange for at blive fanget af politiet
og blive buret inde for altid,"
for at tale med mine børn om,
hvordan de takler forskellige fristelser her i livet.
Dette land er en model i hele verden for,
hvordan man takler cigaretrygning.
Vi har mindsket antallet af rygere drastisk.
Hvorfor? Ved at oplyse folk.
Det giver ingen mening af straffe folk,
hvis man egentlig er bekymret for deres velbefindende.
Nævn noget, der går rundt.
- Chris? - En joint.
En joint?
Det var kun det, jeg kom i tanker om.
Det moralske spørgsmål vedrørende stofmisbrug kan tilsidesættes.
Stephen Downing Tidligere LAPD Politichef
Fordi stofbrug og stofmisbrug findes.
Vi finder en grundlæggende glæde i
at ændre, hvordan den her fungerer,
og så længe det er sandt, er der efterspørgsel.
Man behøver ikke være kapitalist eller økonom,
men vi ved alle, at efterspørgsel skaber udbud.
En plante, der er nem at dyrke, bliver pludselig noget, der er
tusindvis af dollars værd,
fordi man betaler producenter og kurerer
for risikoen at blive sat i fængsel
eller blive anholdt eller skudt eller noget andet,
der sker for folk, der er involveret i kriminalitet.
Og med den profit kommer muligheder,
nogle gange til de mest usandsynlige mennesker.
Jeg studerede kernefysik på Oxford
Howard Marks - Tidl. International Narkosmugler [Mr. Nice]
Og efteruddannede mig i historie og videnskabsfilosofi,
men forlod studiegangene for at blive narkosmugler.
Jeg begyndte hurtigt at smugle cannabis fra Europa til Amerika.
Dengang i de tidlige 70'ere
var fortjenesten cirka 300 procent.
Britiske bands var meget populære,
og de besøgte USA med en masse udstyr,
så vi skjulte hash i højttalere
og forstærkere og så videre.
Pink Floyd, Emerson Lake and Palmer, Eric Clapton, Genesis.
De bands vidste det ikke.
Det var bare en aftale, jeg indgik med road manageren.
Jeg var involveret i organisation, som
mafiaen, Yakuza, IRA og nogle cowboys fra CIA.
Men det var ikke under CIA ledelse.
Kun nogle få cowboys, der arbejdede bag CIA's ryg.
Leverancerne til JFK i New York
gik igennem Gambino-familien.
Aftalen blev struktureret således, at man ikke kunne snyde dem,
selv hvis man var dum nok til at forsøge.
Gennemsnitsvægten var et ton.
Jeg havde en masse dæknavne i min smuglerkarriere,
mindst 43 dæknavne,
men det var nemmere dengang at skaffe et falsk pas.
Jeg husker én gang,
hvor jeg på motorkontoret søgte om
et kørekort under navnet Elvis Presley, som jeg er stor fan af,
og de udstedte det faktisk,
fordi computere ikke screenede i 50'erne.
"Elvis Presley? Fint."
Den største leverance nogensinde var på 30 ton.
DEA sagde, det var 50 ton, men jeg ved, det kun var 30 ton.
Briterne havde næsten givet op. "I kan ikke fange ham."
Spanierne havde givet op. "I kan ikke fange ham."
Amerikanerne sagde: "Vi fanger ham," og de havde ret.
Det var en kombineret indsats
fra 14 landes politistyrker styret af DEA.
EN FLYGTNINGS ANSIGT
Jeg smuglede kun cannabis.
Måske fordi jeg ikke var fristet til at gøre andet,
blev efterspørgslen ikke mødt.
Narkobaron løslades
Havde cannabis været lovligt,
ville jeg have forsat i den akademiske retning.
Jeg savner mit smuglerjob.
Man kan ikke opnå den spænding,
jeg fik fra at krydse grænser, ved at skrive. Det kan man ikke.
Hvis jeg kunne slippe af sted med det,
ville jeg nok fortsætte med det i dag.
Jeg elskede det.
Det er interessant, når man ser på pengene,
som disse stoffer skaber.
Hvor ender de penge? Hvem håndterer dem?
Når der er store summer penge på spil,
begynder potentialet for den mørke underverden at vokse.
Med nok tid og penge
kan det vokse til ubegribelige højder og ofte lige foran os.
Det er uhyggeligt, hvad narkokrigen har gjort i Mexico.
Alene dødstallet i den mexicanske narkokrig
under Calderón-regeringen
er højere end antallet af amerikanske faldne i Vietnamkrigen.
Vi er oppe på 70.000 døde.
Halvfjerdstusind!
Cenk Uygur Vært på "The Young Turks"
Blodsudgydelserne kommer efter et massemord
i den mexicanske grænseby Nuevo Laredo i sidste uge,
da ni lig blev efterladt offentligt
og 14 andre blev fundet lemlæstet.
Og dette sker på vores sydlige grænse
uden megen opmærksomhed.
Det er USA, der sender våbnene
over grænsen til Mexico.
Det er USA, der herefter som betaling for våbnene,
importerer stofferne.
Mange tror, at de 70.000 døde
alle er gangstere i duel med hinanden.
Det er ikke sandt. De er betjente, de er børn,
de er familier, de er mødre og fædre.
Man opdrager sine børn med en uddannelse,
og dine børn tager på natklub
og kommer aldrig hjem. Hvorfor?
Fordi børn bliver kidnappet tilfældigt og lemlæstet.
Ud over det frygtelige dødstal
og de frygtelige voldshandlinger og halshugninger
og lig, der hænger fra broer, har narkokrigen virkelig
ført til en forværring i samfundets infrastruktur,
der betyder, at stort set alle politistyrker
i store dele af Mexico er korrupt og i hænderne på et kartel.
Hvad betyder det? Hvis man er lavklasse-mexicaner
og der er indbrud i ens hus, hvem ringer man så til?
Man har ingen at gå til.
Hvis man går til politiet, går de sandsynligvis til kartellet:
"Denne person er en stikker," og de kommer ikke og hjælper dig
og laver rapport eller burer nogen inde.
Så man slår en ihjel i Mexico, er der mindre end 5 procent chance
for nogensinde at komme i fængsel for det,
og det skyldes næsten udelukkende
det, som narkokrigen har gjort ved politistyrken
og rets- og fængselssystemet i Mexico.
Det sidste, et mexicansk narkokartel ønsker,
er at stoffer bliver legaliseret i USA,
fordi det ville fratage dem deres primære indtægtskilde.
Hvordan kan man komme narkohandlende karteller og en gadebander til livs?
Man fratager dem deres levebrød.
Deres levebrød er penge, narkopenge. Man tørlægger dem.
60 procent af indtjeningen hos narkokartellerne stammer fra marihuana
Det Nationale Narkopoliti
Tanken om, at man på en eller anden vis
kan gøre marihuana ulovligt uden at det
har indvirkning på organiseret, kriminalitet er både dum og barnlig.
Forbuddet får dem til at blomstre. Det samme for alkohol.
B-Real Rapper
Snoop Rapper
Da forbuddet trådte i kraft, og mafiaen og Al Capone
og alle de røvhuller havde kontrollen, da styrede de det lort!
Amerikanerne indså hurtigt,
at alkoholforbuddet gjorde større skade,
end alkoholmisbruget.
Forbuddet mod marihuana
gør alting farligere.
370 milliarder dollars årligt
går i underverdenens lommer,
og slemme folk med den slags penge kan gøre uhyggelige ting.
Hvis marihuanaforbuddet ikke opfylder det mål, vi mener, det bør,
hvorfor er det så blevet bevaret, som det er?
Hvilke elementer holder det fast,
og hvor startede det hele?
De fleste peger nok mod året 1937,
da marihuana først blev forbudt i form af en påkrævet afgift for hamp,
lad os spole 34 år frem til 1971.
Det var året, hvor folk første hørte det her.
Jeg vil gerne give jer en opsummering af
det møde, jeg lige har haft med tværpolitiske ledere.
Amerikas fjende nummer et er narkomisbrug.
Nixons statsadvokat Kleindienst blev citeret derefter,
og han var ked af at være blevet involveret i det her.
Han sagde, at de i Nixon-regeringen vidste,
at behandling virker, og indespærring gør ikke,
men den enorme politiske fordel ved at erklære krig mod narko
kan ikke rigtig bekæmpes.
Han sagde, de valgte fængsling af politiske årsager
og blev fuldstændig overvældet
af de positive politiske fordele, de fik for det træk.
Der findes dokumentation, der viser,
at den amerikanske regering under Nixon aktivt skrev til universiteterne
og sagde: "Fjern al information om cannabis
"og hamp og marihuana fra jeres biblioteker."
Rens ud, bogstavelig talt.
Det tog fra 1971, 1972 til slut 1970'erne
at skabe denne myte om, at marihuana ville føre til brug af hårde stoffer.
Da denne myte var etableret,
Ed Burns - Tidl. Baltimore Kriminal- og Narkobetjent
eksploderede tallene, og man kunne gå til kongressen og få penge.
Jeg er glad for, at vi i denne regering har øget
pengepuljen til håndtering af problemet
med farlige stoffer til syv gange så meget.
Det bliver 600 millioner dollars i år.
Dette er et område, hvor vi ikke må skære i budgettet,
fordi vi må udkæmpe, hvad jeg kalder en total krig
mod Amerikas fjende nummer et,
problemet med farlige stoffer.
De fleste politistationer, inden 1970'erne,
havde meget små narkoafdelinger,
fordi narko ikke blev betragtet som et stort problem.
I slutningen af årtiet
var antallet af narkoafdelinger eksploderet.
Statslige penge kom ind,
og så kom Ronald Reagan.
I aften kan jeg bekræfte, at vi har gjort store fremskridt.
Syvogtredive statslige bureauer arbejder sammen
i en omfattende national indsats, og til næste år
vil udgifterne til håndhævelse af narkoloven
være tre gange så store som i 1981.
Når vi hører ordet "krig" i forbindelse med noget,
bør vi blive alarmerede om, at der foregår noget manipulation.
Annie Machon Tidl. Britisk MI5 Efterretningsagent
Hvad menes med "krig mod narko"? Godt spørgsmål.
Hvordan kan man føre krig mod et navneord?
Ligesom "krigen mod terror." Det er krig på et koncept.
Vi mennesker motiveres meget af krig.
Vi motiveres ekstremt af en metafor for voldelig konfrontation.
Det går hele vejen tilbage til vores forfædre
i livet på Jorden, bakterier for 3,85 milliarder år siden.
Bakterier er meget sociale. De lever i hære.
De lever i hære på syv billioner,
og de kommunikerer hele tiden med hinanden,
de udveksler konstant data.
Det er et lille IT-netværk,
men hvad sker der,
når to, tre, fire eller syv bakteriekolonier
alle opdager den samme fødekilde?
Så opstår der krig.
Hvad motiverer myrer?
De udfører deres daglige gøremål hele tiden,
men når et alarmferomon rammer,
som indikerer en invasion af en fremmed koloni, så bang!
Alle smider, hvad de har.
Alle skynder sig til indtrængningsstedet, hvor lugten,
alarmferomonet, kommer fra.
Vi mennesker var børn af bakterier.
Vi mennesker er fætre til myrerne.
Fortæl os, der er en fremmed ved porten.
Krigsmetaforen bruges om næsten alt,
og det ophidser os,
men især når det bruges om vores gruppe mod en anden,
vores subkultur mod en anden subkultur,
så kan man virkelig tænde os.
Det er neurolingvistisk programmering.
For hvis man associerer krig, associerer man det med en nation,
der må stå sammen for at kæmpe mod de onde.
Nogle vil sige, at jeg handler med gift,
men ligner sådan en, der ville gøre det mod et barn? Ja!
Sammenslutning for et Narkofrit Amerika
Det er en retorisk ramme, hvor et afkald på den individuelle frihed
synes nødvendigt.
"Det skal der til for at vinde krigen."
Alene sidste år blev 10.000 narkokriminelle dømt
og aktiver for næsten 250 mio. dollars blev beslaglagt af DEA,
Narkopolitiet.
Dette viser vores engagement
og fremspirende tegn på, at vi kan slå denne fjende.
Det forbløffende omkring krigen mod narko er,
hvor længe den har varet og hvor lidt fremskridt, der er gjort.
Da jeg arbejde for MI5,
fik jeg min første mistanke om, at alt ikke var godt,
fordi jeg arbejdede hos den irske terrorist-logistikafdeling,
som er bevægelsen af folk og våben
ind og ud af Storbritannien, og i det job
arbejdede jeg sammen med tolderne,
som er der for at forsøge at hindre, at stofferne kommer ind i Storbritannien.
De vidste, det var som at lede efter en nål i en høstak
at forsøge at hindre strømmen af disse stoffer ind i Storbritannien.
Jeg havde rekordhøje anholdelser,
rekordhøje forsyningsforbud,
men det gjorde absolut ingen forskel.
Kash Heed Tidligere chef for VPD Squad
Vi får ikke fat i de store fisk
så ofte, at der var mangel på stoffer.
Hvornår kunne man sidst ikke få fat på marihuana i dette land?
"Der er panik i Needle Park. Der er ingen marihuana!
"Gud, hvad skal jeg gøre?"
Jeg tror ikke, man kan træde ind på en skole,
eller besøge en lille by i dette land,
eller besøge et fængsel,
hvor man ikke finder den marihuana, man søgte.
Så argumentet om, at marihuanaforbuddet
har påvirket stoffernes tilgængelighed,
holder åbenlyst ikke stand.
Det, vi ser, er en masse anholdelser,
og hvor mange pakker eller kilo af dit og dat.
At vise det frem, er den glamourøse side af det.
Se her. Alt denne pot fundet i en lastbil.
9.000 kilo.
Grænsepatruljen kalder det for det største fund i statens historie.
Man afslører 60, 70, 80 kilo marihuana,
to stormgeværer.
Sagen er den, at hvis man ser på kendsgerningerne
fra de mest almindelige anholdelser,
så har man en ung knægt,
måske 15, 17, 18, 20 år gammel,
og fremviser stolt en lille pose marihuana på bordet
og siger: "Vi fik ham! Vi fik ham!"
Jeg kom fra Ontario, Oregon, til Idaho med svampe
og noget græs, og jeg blev pågrebet i en razzia,
så han trak mig ind til siden, stak hovedet ind
og sagde, han kunne lugte det,
så jeg gav ham det bare.
Det er en joke at sige, at de går efter hårdkogte kriminelle.
Af cirka 1,5 millioner anholdelser for narkorelaterede overtrædelser
vedrørte omkring 50 procent i 2011 marihuana.
"Det er jo stort set lovligt!"
Det hører jeg hele tiden her i Californien.
Jeg siger til de folk: "Det er slet ikke stort set lovligt."
Det er meget meget ulovligt.
Det er en uendelig historie, der nu egentlig
blot fremstår som basis for en tv-serie.
Syntetisk marihuana. Farligt, dødeligt, ulovligt.
I aften siger amtets førerende betjent, at meget af det
blev fremstillet bag denne plads.
De slap af sted med det først, men i sidste ende
slipper de ikke af sted med det længe.
Der er en anden side af sagen, som er økonomien bag.
Der er en handel mellem betjentene og staten,
og det er beslaglæggelse af aktiver.
De kalder det en "retfærdig delingsplan,"
hvor de opfordrer de lokale politistyrker til at beslaglægge genstande,
som måske har været involveret i kriminelle aktiviteter.
De deler 80/20.
Selv uden en dom,
beholder de pengene eller de beslaglagte genstande.
Måske vil I gerne se de ting, regeringen beslaglægger fra kriminelle.
Lige nu kan I se et antal konfiskerede biler,
som skal på auktion i morgen i Apple Town i Guadalupe.
Det er fantastiske biler! Jeg så straks den her.
Det er en Chevy Camaro fra 1968.
"Ham i den lækre bil. Ham låser jeg inde.
"Jeg konfiskerer hans bil.
"Jeg går efter et hus, beslaglægger bankkonti, jordbesiddelser,"
bare fordi "jeg tjener penge til staten."
Det er ansporende for staten at sige: "Gør det."
Men loven er sådan, at man selv er pålagt bevisbyrden.
Ikke politiet.
Man må tilkæmpe sig det tilbage gennem retssystemet,
som de tog fra en,
som de ikke havde ret til at tage.
Mellem 1989 og 2010 blev et estimeret beløb af 12,6 milliarder dollars
beslaglagt af amerikanske myndigheder i form af konfiskering af aktiver.
Væksten i beslaglæggelser i den periode
var næsten på 20 procent hvert år.
I det Amerika, hvor jeg voksede op,
er alle stolte af at eje våben og deres frihed.
"Jeg er ikke bange!" Virkelig? Gro cannabis i din forhave,
og fortæl mig, hvor hurtigt det går,
før nogen tager alt, du ejer.
Hvert år oplyser DEA om antallet af beslaglæggelser.
Det siger blot noget om, at vi har fejlet igen.
Hvad er dit budget?
I øjeblikket...
Omtrent.
-To millioner... - To millioner?
-To... Undskyld, 2 milliarder... - Ja.
Tag et hvilket som helst statsligt bureau.
I deres budgetter ser man,
at ekstra titusindvis millioner dollars er øremærket
specielt til kampen mod narko.
I toppen af begge ender er interessen den samme.
Den store narkohandler vil fortsætte salget af narko.
Retssystemet vil fortsætte med at forsøge at retsforfølge folk,
der tager stoffer, og det skaber en harmoni.
Hvis du har set filmen om chefen for DEA,
Leonheart tror jeg, hun hedder, hvor de spørger hende:
"Er marihuana værre en kokain?"
Hvor hun sidder og stammer. Hun ville ikke svare.
Er crack mere skadeligt for en person end marihuana?
Jeg mener, at alle ulovlige stoffer er skadelige...
Er amfetamin mere skadeligt for helbredet end marihuana?
Jeg mener, at alle ulovlige stoffer...
Er heroin mere skadeligt for helbredet end marihuana?
Igen...
Jeg mener, enten: "Ja", "nej" eller "Det ved jeg ikke."
Hvis du ikke ved det, kan du slå det op.
Du bør vide det, som chef
for Narkopolitiet.
Jeg stiller dig et klart spørgsmål.
Hun kunne ikke svare på det,
fordi hun urokkelig forbudsgænger
og hendes branche, hendes liv, afhænger af os,
og af fortsat at putte 43 millioner mennesker i fængsel.
Cirka 85 procent af alle i landet,
som anvender ulovlige substanser,
benytter kun marihuana,
og hvis man fjernede dem fra det kriminelle retssystem,
ville antallet af alle andre i landet,
der tager andre ulovlige stoffer samlet set ikke kunne berettige
dette kolossale bureaukrati til krigen mod narko.
Det ville falde fra hinanden.
Hvis man fjerner marihuanaforbuddet, fjerner man narkoforbuddet,
og det ved regeringen.
Det vil de ikke opgive, blot på grund af pengene involveret.
Hvis man legaliserer noget i det her land,
er det uforsvarligt og uansvarligt.
Det skræmmer os.
Behandlere og undervisere er skræmte.
Retsmyndighederne er bange for, hvad der vil ske.
Prof. Jeffrey Miron Økonomi, Harvard University
Folk siger: "Betjenten,
"der arbejder med marihuanaforbud, ville være uden job,
"nogle folk hos DEA ville være uden job,"
Det Hvide Hus' Narkoovervågning, og så videre.
Det er det mest vanvittige forsvar for forbud.
Så burde vi i den kontekst forbyde alt.
Fordi så skulle betjentene håndhæve fødevare- og ejendomsforbud
og medicinforbud.
"VI LEVER I EN VERDEN MED EN POLITIK,
HVOR LOVGIVERNE SYNES AT BETRAGTE NYE LOVE
SOM MERE VIGTIGE END
RESULTATET AF DERES HÅNDHÆVELSE" William Howard Taft
I starten af 1980'erne
blev politistyrkerne en talstyret enhed.
Hvis én anholdelse er én anholdelse.
Hvis jeg bruger halvandet år på at nedkæmpe en voldelig narkoorganisation,
som har dræbt måske 15-20 mennesker, og jeg burer seks mænd inde,
får jeg point for seks "af dem."
Hvis jeg i morgen tager ud på gaden, kan jeg score 15 "af dem."
De tæller ens. Der er ingen vægtning, såsom:
"Det er morderen. Han tæller for 15 point.
"Det er marihuanafyren. Han tæller for 0,2 point."
Det er det samme.
Cannabis-anholdelser er faktisk nemme og ufarlige,
og de bliver til en opklaret forbrydelse hurtigt uden meget papirarbejde.
Det er bare tal, fordi tal skaber indtjening.
Den indtjening gør, at kongressen giver dig penge.
De penge kan man omsætte en del af
og holde presset på kongressen.
Kommer man ikke med tallene,
gør de gengæld ved at give dig dårlige evalueringer.
Pedro Serrano, NYPD Betjent
Det gjorde de stort set mod mig.
Det er en forretning.
Raymond Kelly, NYPD Kommissær
Vi har et årligt budget på 5 mia. dollars, så det er en forretning,
og det er kun rimeligt at bede de ansatte om at bidrage aktivt.
Det er ikke nemt at pågribe en narkohandler.
Man kan ikke gå hen på hjørnet
eller rydde et skab på en skole.
Stratford High School narkorazzia
Man når til et punkt,
især som chef eller inspektør,
hvor man nu er en del af udførelsen af politikkerne,
og man stiller så de svære spørgsmål.
Er det en betjents tid værd
at anholde nogen for marihuanacigaretter,
fjerne dem fra gaden, putte dem i fængsel,
indsamle beviser, skrive rapporter og så være i stand til
at gå tilbage på gaden og håndhæve lov og orden,
når man har brugt tre timer på én marihuana-anholdelse?
Lord Brian Paddick London Politi
Jeg mødtes med politichefer i Storbritannien.
Efter den formelle konference
i baren eller ved middagsbordet
var alle enige om, at det ikke gav nogen mening
at holde cannabis ulovligt,
og alligevel var det, de sagde, når kameraerne rullede,
når mikrofonerne var foran dem, var noget helt andet.
Mike Trace Tidl. vicedirektør UK Narkoovervågning
I de 15 år jeg har været i politik
er jeg lidt skuffet over, hvor meget vi har opnået
og meget skuffet over ledernes evner
til fortsat at lade som om, vi opnår målene.
Vi har brug for politistyrkerne.
Hvis jeg var leder af samfundet, ville jeg da have en politistyrke,
men jeg ville sikre mig, at der var fornuftige love, der kunne håndhæves.
Mange politibetjente mener det samme.
Der er et stort pres på disse stillinger
om at rette ind og holde mund.
Kulturen vil æde dig op,
hvis du indrømmer sandheden, mens du er politichef.
Hvis de indrømmer det og siger, de er fortalere for afgifter,
der regulerer marihuana, ville de ikke blive forfremmet.
De ville ikke kunne rykke op i rækkerne.
De ville blive mærket, og jeg har set det ske.
Der går meget arbejde i at skabe respekt for loven.
I hvilket omfang følger folk at lovene er legitime?
Og hvis de føler, at de er legitime, vil de sikkert overholde dem
uden at være underlagt dem under tvang og blive straffet.
Undersøgelser viser, at folk vil have rimelighed.
På en måde er det retfærdighed, der skaber respekt for loven.
At se det blive realiseret.
Den store respekt, når man ser tingene ske.
Der er en anden form for respekt, som er respekt for håndhævelsen.
Myndighedernes styrke.
Marihuana fungerer stort set sammen med håndhævelsen.
En af konsekvenserne af krigen mod narko er,
at folk ikke længere ser politiet som deres beskyttere,
men mere som deres potentielle anklagere.
Politiet bliver grundlæggende den fremmede i samfundet,
og når man oplever det sammenbrud, stopper informationsstrømmen.
Så lærer man ikke om forbrydelser,
og så er den eneste interessante forbrydelse
den, man kan løse,
hvilket er at bure folk inde for brug af stoffer.
En god målestok for det er procenten af mordopklaringer.
Et mord opklares så, hvis en bliver anholdt eller fængslet.
I 1965 opklarede vi, eller politiet,
cirka 90 procent af mordene i dette land.
Det betyder, at for 90 procent af mordene,
var der anholdelse og dom, og i dag er det under 65 procent.
Og det sker efter alle de teknologiske fremskridt inden for politiet.
DNA-sporing og alt mulig kriminalteknisk videnskab,
og flere midler til politiets budget osv.
Hvis vi skulle se på én årsag til faldet i mordopklaringer,
er det sammenbruddet mellem samfundet og politiet.
Det er en konsekvens,
som næsten udelukkende skyldes krigen mod narko.
Ved at opretholde de her gamle og fejlagtige overbevisninger,
bliver vores anseelse ødelagt, og det skader også forholdet
mellem politiet og borgere.
Hele generationer er vokset op uden tiltro til politiet,
i stedet for at se dem som nogen, der beskytter samfundet.
Hvis man gør det, ændrer man hele spillet,
og fra 1980 er politiet blevet mere og mere militæragtigt.
Indledningen på krigen mod narko var starten
på en generel lempelse af restriktionerne på ransagning.
Det blev daglig praksis for politiet at sparke døre ind.
Det er nu mere en standardprocedure.
Som nu er vores virkelighed.
Sådan var det ikke inden krigen mod narko.
Columbia politi! Ransagning!
Ransagning! Ransagning!
Bliv der! Bliv der!
Bliv der!
Bliv der! Ransagning!
Ransagning! Bliv der!
- Er det på ham? - Ja. Penge og stoffer.
Politiet er nu mere som soldater, ikke sandt?
De klæder sig i sort med støvler og våben af høj kaliber,
og de er ikke på gaden for at kende de lokale, vel?
De kører rundt i store biler,
som ligner, de er fra en krigszone.
Dag og nat.
Det er forskellen mellem Greenville politis
nye SWAT-bil i forhold til den gamle.
Bilen har mange udstyrsniveauer
lige fra simpel opbevaringsrum til skudklare døre i siden.
De er faktisk stolte over at påstå, at de ikke har brugt skatteydernes penge.
Det er fra penge fra konfiskation.
Det er penge, vi har beslaglagt fra narkohandlere.
Der mister man respekten.
Gadebetjentene har mistet den. Selve institutionen har mistet den.
Man er blot én i mængden.
Folk skaber krig omkring os.
Krigen mod narko har haft en sær virkning på, hvordan samfundet ser politiet.
Med hundredetusinder af anholdelser for marihuana årligt,
opstår et nyt problem.
Når man fængsler en masse mennesker,
hvor skal man så gøre af dem?
Private fængsler er virkelig skræmmende.
De er pisseskræmmende af én simpel årsag.
De gør det meget profitabelt at fængsle folk.
Vi forstår ikke længere, hvor dumme ting, vi gør.
Skal vi dermed give folk en motivation til indtjening
ved at putte flere i spjældet?
Gad vide, hvad er så sker.
Corrections Corporation of America er det private fængselssystems svar på Hilton.
En milliardforretning, der tjener på at straffe folk.
Vi er CCA
Jo flere man låser inde,
og jo længere de bliver der, jo flere penge tjener CCA.
Sidste år var virksomhedens indtjening 1,7 milliarder dollars.
Når man har et privatiseret fængsel,
er der en kontrakt mellem staten og fængslet,
hvor fængslet skal opretholde et vist antal fængslede.
Det betyder, at staten garanterer,
at fængslet er mellem 80-100 procent fyldt.
Det er lige meget, om kriminaliteten falder.
Skatteyderne skal stadig betale, og regeringen skal stadig betale
for at fylde fængslerne.
Hvor kommer tallene fra?
Den nemmeste måde, hvorpå man sikrer,
at pladserne er fyldt op i de private fængsler,
er at fange de svage, som er de almindelige stofmisbrugere,
i stedet for en, der har brug for hjælp.
Det betyder, at hver fjerde fængslede
er borger i "det frie land."
Man bliver derfor en handelsvare mere end et menneske,
der bliver malket igennem systemet for at tjene penge til de store selskaber.
Tager vi den vej, vil vi se flere love,
der udtænkes og skabes for at berettige fængsling
af flere og flere folk.
Skatteydernes penge vil ironisk nok gå til at overbevise os om det.
Alle stater diskuterer om den kendsgerning,
at de ikke har nok penge til uddannelse,
men samtidig modtager de offentlige midler,
eller ofte føderale midler og investerer i fængselssystemet.
Dette er Karl Holton Skole. Den har været lukket et stykke tid,
og i stedet bygger man et fængselshospital med over 1.700 senge.
I Californien har vi siden 1980 bygget 23 fængsler,
vi har hyret 14.000 fængselsbetjente og fyret 5.000 lærere.
West Virginia har ingen penge, men vi bygger endnu et fængsel her.
Det må vi gøre.
Der er mange anholdelser her.
De fleste stater er som Californien.
Den største og stærkeste lobbygruppe
i vores stat er fængselsvagternes fagforening.
Det er fagforeninger, som kæmper for at sikre,
at visse stoffer forbliver ulovlige, uanset hvor sikre de er,
for at sikre, at fængslerne er fyldte,
fordi fængsler får penge fra systemet.
Det er vanvid!
Det er ikke rationelt eller logisk. Det er økonomisk.
Penge er roden til alt.
Man kan ikke løbe fra det. Jeg prøver at se ud over det
eller sætte det i andet perspektiv, men det handler altid om penge.
Vi har selv set steder som Pennsylvania,
hvor dommere har fået meget lange domme
for at putte alle børn i de her private institutioner.
En tidligere dommer i ungdomsretten i Pennsylvania
står til måske mere end 10 års fængsel
efter at være blevet dømt i en sag omhandlende børn og penge.
Anklagerne påstår, han brugte børn som gidsler
og låste dem inde uretmæssigt for selv at tjene penge.
Husker du min søn? En bryder, der døde, han skød sig selv.
Din usling, du har ødelagt mit liv!
Hvad kan være mere skadeligt end at blive sendt i fængsel?
Stoffernes virkning kan slet ikke være så skadelig
som det at blive sat i fængsel for at tage dem.
Og de ender med en plettet straffeattest.
Hvad gør det ved dem? De kan miste deres job.
Nogle steder vil de miste deres hjem.
Niamh Eastwood Redaktør
De mister retten til uddannelse.
Det er sgu et barn, som lige er blevet anholdt
for marihuanabesiddelse.
De sætter ham i fængsel, og han havde en ekstrem madallergi.
Han spurgte, om der var mælk i produkterne.
De ville ikke svare, de gav ham mad, han spiste,
og så døde han i fængslet.
Hvor kriminelt er det lige?
Det, de har gjort kriminelt, er ikke problemet, okay?
Problemet er selve politikken.
Alt det her med narkoforseelser.
Vi må stoppe med at låse folk inde
for marihuanabesiddelse.
Det udvælger folk, som sættes i fængsel, så vi ser forskellige straffe
blandt socioøkonomiske grupper, blandt racer.
Hvide og sorte mennesker her i landet tager stoffer på samme vis,
så de bør anholdes på samme vis,
men virkeligheden er, at det ikke er sådan.
Sorte anholdes fire gange så ofte som hvide.
Nogle steder, såsom i Minneapolis,
Washington D.C., Iowa, er det otte gange så ofte.
Så hvorfor anholder man sorte amerikanere otte gange så ofte,
eller over hele landet fire gange så ofte som hvide?
De tager stoffer på samme vis. Der er ingen undskyldning.
Hvis du er en sort ung mand i London i dag,
er der ni gange større chance for, at du bliver stoppet
for mistanke om narkobesiddelse.
Jeg er rejst op gennem klasserne,
så jeg kender forskellen.
Jeg voksede op i Pittsburgh og hang ud i gaderne,
og hvis jeg blev taget med noget hash, så de på mig,
som om jeg solgte det eller forsøgte at skaffe det
til deres børn. Jeg fremstår som en trussel.
Da jeg startede med at rappe og associere mig selv
med andre mennesker, tjente penge,
tænkte de: "Han er ikke farlig. Han må godt ryge."
Krigen mod narko gør det meget klart,
at der er en lov for de rige og magtfulde, og en lov for os andre.
HSBC er en stor bank,
som hvidvaskede penge for de mexicanske narkokarteller.
Milliarder af dollars!
Ingen blev sat bag tremmer.
Hvis man har en stor bank, der hvidvasker penge for narkokarteller,
bør de retsforfølges og straffes,
men det skete ikke.
De fik en bøde på 1,9 milliarder dollars!
Hvad betyder en bøde for HSBC? Det er småpenge.
Det koster det at drive forretning.
Og ingen bliver sat bag tremmer.
Og så bliver en mor til fire anholdt for pot til en værdi af 30 dollars
og idømmes 10 års fængsel.
Der er en simpel forskel. Folkene hos HSBC er eliten.
Kvinden med pot til en værdi af 30 dollars er ikke.
Alle dyr, der har haft en hierarkisk social struktur,
helt tilbage til øgler, hummere og hundehvalpe,
har opbygget den struktur på forbud,
og der har altid været en kylling i bunden af hakkeordenen.
Og den i bunden af hakkeordenen
ender i en miserabel, forfærdelig, udsat
situation, og det er ikke menneskets sociale opfindelse.
Det er Moder Naturs opfindelse.
Er det så en god ting? Fandme nej.
Det er vores job at vende det, om det er naturligt eller ej.
Det kræver blot empati
at åbne op for harmen og indse, hvor gyseligt det er.
Lad os lige huske, drenge og piger.
Fængsler er der til folk, som har slået os i hovedet,
når vi går ned ad gaden.
Fængsler er der for folk,
der bryder ind i vores hjem og røver det.
Fængsler er der for folk, der forvolder skade.
Så jeg har ingen ret til at putte dem i fængsel,
fordi de har en anden livsstil.
Det ville være kriminelt at gøre det.
Og dog fortsætter krigen mod marihuana.
Og kun nu med nye medicinske opdagelser.
Man kan spørge sig selv:
"Hvilke helbredsmæssige fordele kan en ulovlig plante have?"
Svaret begynder at stå mere klart.
Det starter med noget, som vi alle har.
Det er noget, der kaldes det endocannabinoide system.
Vi betragter marihuana som en voldelig og unaturlig indtrængen
i menneskets biologi. Det er det ikke.
Vi er bygget med alle mulige receptorer over for cannabis.
Cannabis efterligner endogene kemikalier, som vi allerede producerer i kroppen,
som kaldes endocannabinoider.
Derfor har vi receptorer, som passer meget godt til cannabis.
Cannabinoider er kulstof-20-molekyler, som vi og planten producerer.
Der findes over hundrede af dem i planten,
og disse to systemer fungerer sammen
for at regulere celler og intracellulære funktioner.
Og cannabinoiderne hjælper blot cellefunktionen.
De er ligeglade med, hvad cellen gør.
Om den trækker sig samme og udskiller skjoldbrusk,
syntetiserer det, ommodellerer knogler, det er lige meget.
De gør noget, og de gør det lidt mere effektivt.
Medicin i den vestlige verden har aldrig oplevet en sådan substans.
Vi kan lide enkelt stof, enkelt funktion,
og så kommer der et molekyle,
som måske har berøringsflade i enhver celle
og hjælper den med at fungere mere effektivt, og det er svært at tro.
Jeg kan ikke finde en legal læge,
som mener, at marihuanarygning er godt for nogen.
Det kan fjerne smerte midlertidigt,
men 75 cl Jack Daniels kan gøre det samme,
og ingen kalder det for medicin, vel?
Folk, der siger, at marihuana ikke har nogen påvist medicinsk virkning,
ved ikke, hvad de taler om.
Det er så alsidigt.
Det er, som om hver dag når jeg ser nyheder,
er der endnu en rapport om cannabinoider med medicinsk virkning.
Kontrol af muskelspasticitet, dissemineret sklerose.
Stær, colitis.
Kvalme, smerte.
Migræne.
Der er hundredevis af grunde til, at folk finder marihuana brugbart.
Derfor ser jeg så godt ud efter 41 år med det.
Det er den mest ugiftige medicin, jeg nogensinde har oplevet.
Når det ikke længere af afgiftspålagt,
bliver det billigere,
end de farmaceutiske produkter, som det også vil erstatte.
MARIHUANA STAMMER
Tænk på en stamme, som et kemilaboratorium,
et organisk kemilaboratorium.
Fordi Moder Natur skaber sin egen cannabinoide profil.
Man kan for eksempel ryge eller bruge en sort,
som hjælper mod hovedpine,
eller en sort, som hjælper mod rygsmerter.
Hvis en AIDS-patient kommer og ikke kan spise,
eller ikke kan sove...
Du kan ikke spise eller sove, du ved, at indica-cannabis
vil hjælpe dig og få dig til at slappe af.
Det vil give dig appetit.
Og man vil ikke give ham sativa,
fordi sativa får ham til at forblive vågen hele natten.
Det handler om gener, og om
den her plante kan gøre det,
og en anden kan gøre noget andet.
Det er vigtigt at bevare genmærkerne,
de originale, de kan være den medicin, vi har brug for.
Hvad er en landrace?
Arjan Roskam Stammejæger, Cannabis Entreprenør
Landrace er en marihuanasort, der er oprindelig i et område
og er blevet dyrket der i hundredevis af år.
Cannabis findes i hele verden,
så vi har afghanske sorter, indiske sorter.
I Colombia har vi den kendte Santa Marta Punta Roja.
I Centralafrika har vi Malawi gold.
Da jeg startede med at søge efter stammer,
var det for at vise verden, hvor meget
folk af afhængige af marihuana over hele verden.
Vi mener, at det er cirka
to til trehundrede millioner folks familier,
der er afhængige af denne afgrøde.
Det er stadig et stof i mange lande, så politiet tager det,
eller det er dyrt, så røvere stjæler det,
og det er områder, hvor FN
eller andre store organisationer, såsom UNESCO, aldrig kommer.
Det er meget fjerntliggende områder med mange landraces,
og vi vil gerne bevare disse landraces i fremtiden,
så vi forsøger at få fat i dem og finde dem og bringe dem tilbage.
Vi har nye sorte, vi kan lege med
for at se, om vil bringe gavn i fremtiden,
medicinsk eller rekreativt.
Det er som at få en ny atlet på holdet,
som man kan krydse og skabe en ny marihuanavariant af.
I de seneste år er forståelsen af marihuanas forskelligartethed
blevet spredt universelt.
Med mere viden om stammer er der gjort nye opdagelser.
Disse opdagelser medfører nye medicinske fordele,
som vi aldrig havde forestillet os.
Jayden er nu syv år gammel.
Jayden blev født sund og rask.
Jason David Jaydens far
Jayden havde sit første anfald, da han var fire år gammel.
Derfra gik det bare ned ad bakke i de næste år.
Han havde 500 myokloniske kramper om dagen.
Han havde alvorlige anfald i en time, halvanden time.
Jeg husker, han græd fra klokken 1 om natten
til klokken ni om morgenen, skreg og græd i smerte.
Han så ting, han havde hallucinationer fra medicinen.
Som fire-et-halvt år gammel tog Jayden 22 piller om dagen.
Han havde taget 25.000 piller, da han var fem år gammel.
Jayden havde prøvet 12 forskellige midler, vi havde 40 ambulanceregninger,
og vi kæmpede med forsikringsselskaberne.
Vi mistede vores hus, biler og forretning.
Vi mistede vores familie.
Jeg gik til UCSF Universitetet.
"Hør, jeg tror ikke, Jayden klarer en uge endnu.
"Hvad kan I foreslå?"
De sagde: "Det ved vi ikke. Vi kan da prøve alt."
Jeg sagde: "Hvad med medicinsk marihuana?"
De sagde: "Det handler nok om liv eller død.
"Du bør afprøve alt."
Jeg sagde: "Ok." Og jeg fik fat på noget,
jeg så på et apotek og gav det til Jayden.
CBD - Marihuana Ekstrakt
Efter fire-et-halvt år med myokloniske anfald,
500 dage med kramper, tabe hovedet og anfald.
Første dag, jeg gav det til ham, var det... Gudskelov.
Den første dag nogensinde uden anfald.
Efter anden, tredje, fjerde dag
blev anfaldene færre.
Jeg kunne se lys i hans øjne.
Det var sommer.
Det var 1. juni 2011, da jeg først gav det til ham.
Han begyndte at svømme. Jayden har aldrig kunnet svømme.
Skiftet i vandtemperaturen udløste et anfald.
Han var i forhaven, og min nabo sagde:
"Jeg har aldrig set ham i haven."
De var så glade og kom med rosende ord.
Jeg begyndte at vænne ham af medicinen. En måned efter var det CBD.
Hver gang jeg stoppede, led han i to uger,
og "bom" så blev han mere menneske.
Så tog jeg endnu en pille, lidelser i to uger og "bom",
mere menneske.
Jayden begyndte at tygge.
Jayden spiste kun babymad,
indtil han var fem år. Han begyndte at tygge.
Efter 25.000 piller påvirker det kroppen og hjernen,
så det var mere helbredelse for medicinen,
end for epilepsien.
Vi besluttede at tage den stærkeste væk.
Benzodiazepin.
Han rystede, havde mareridt, hjernechok.
Jeg har kontaktet 30 forskellige benzo-afvænningsklinikker.
De spurgte: "Hvor gammel er personen, du vil bringe hertil?"
Jeg svarede: "Syv år gammel," og de skreg højt.
Alle sagde præcis det samme:
"Har du en 7-årig på benzo?
"For vi har folk her, som er fodboldsspillere,
"vi har folk, der er store og stærke,
"som bogstaveligt talt dør af benzoer,
"og du har en 7-årig på det?"
Jeg sagde: "7-årig?
"Han var afhængig, da han var 16 måneder."
Så nu må vi selv finde en måde at afvænne ham på,
fordi benzo-afvænningsklinikkerne vil ikke tage en 7-årig ind.
Så vi har brugt CBD, og han klarer sig så godt.
Det har under 1 procent THC, så det giver ingen eufori.
For det andet er det udtræk,
det er økologisk, vi kender dosen i milligram.
Vi er på forkant med noget stort.
Enten giver man op og lader sin søn,
sit barn, være en grøntsag og dø, ellers kæmper man.
Jeg har ikke mødt Jayden endnu.
Jeg kender Jayden og 22 piller, men nu er det Jayden og to piller.
Det er ham, jeg kender nu.
Jeg kender kun Jayden på medicin.
Julen inden Jayden blev født,
det var min julegave, at Jayden skulle komme til.
Min ekskone gav mig en kasse, og jeg åbnede den,
og jeg kan huske...
Det er svært...
Jeg åbnede kassen og så
en positiv graviditetstest og to babysko
og jeg var så spændt.
Jeg var så spændt på at skulle have en søn.
Som forælder forventer man, at barnet skal spille fodbold,
man forventer, at barnet kan tale.
Mit største mål lige nu
er, at min søn siger: "Jeg elsker dig."
Det tager folk for givet.
Folk tager det for givet, at deres børn kan tale
og sige: "Jeg elsker dig." Det vil jeg blot høre min søn sige,
hvis jeg kan høre ham sige det,
vil jeg være mere end glad. Han sagde det én gang på CNN.
"Ja æl da." Det var tæt på.
Hvis han siger det, har jeg allerede erobret verden.
Der er intet værre, end at se sit barn lide.
Der er ingen værre tortur. Især når det er hver dag.
Tiden er ikke inde til at sende besked til vores unge mennesker om,
at marihuana er medicin. Det er det ikke.
Det er et farligt, ulovligt stof.
Er det legitimt for ethvert menneske på Jorden
at nægte et andet menneske noget, der vil få ham ud
af det uendelige torturkammer?
Medicinsk marihuana patient Tuberøs sklerose
Nej. Det er ikke acceptabelt.
Det er fuldstændig umoralsk.
Jeg må ikke gøre det, fordi nogen siger, jeg ikke må.
Den person har ikke mødt mig og kommer nok ikke til det.
De møder nok aldrig en med sklerose, Parkinsons, kræft,
og stadig bestemmer de fuldt ud over den persons liv.
Det er nok eneste gang, jeg mangler ord.
Jeg...
Begrundelsen er stadig ikke blevet forklaret for mig.
Bør marihuana legaliseres til medicinsk brug med afgift?
Er der ikke andre vigtige emner, du vil tale om?
Økonomi, økonomi, økonomi,
jobvækst, få folk tilbage i arbejde,
udfordringerne med Iran?
Vi står over for store økonomiske problemer.
Men du vil tale om...
Medicinsk marihuana.
Jeg mener ikke, at marihuana skal være lovligt her i landet.
Jeg mener, det fører til misbrug...
Marihuana er stadig et Liste I stof,
hvilket betyder, det ikke har nogen medicinsk virkning
og benzodiazepine, såsom Valium og Xanax og Klonopin
er faktisk Liste IV stoffer, selv om de bringer
mange flere folk på skadestuerne hvert år
og er skyld i flere dødsfald, end mange Liste I stoffer.
Der er gjort mange forsøg på at flytte cannabis
ud af Liste I, og de slår altid fejl.
Hvordan kan den amerikanske regering påstå,
er cannabis ikke har en medicinsk virkning
og samtidig patentere den medicinske virkning af cannabis?
Det var chokerende, at staten,
Sundhedsministeriet,
havde patent på cannabinoider, såsom antioxidanter og neuroprotektiver,
hjertesygdom og diabetes,
og Alzheimers og Huntingtons, og det omfatter grå stær
og Downs syndrom samt neoplasi.
Det viser klart problemstillingen,
hvad angår, hvem der træffer beslutninger, og hvem, der drager fordel heraf.
Vi må have sandheden frem,
som er, at receptpligtig medicin slår mange ihjel.
Receptpligtig medicin har en højere grad af overdosis
end selv ting, vi betragter som forfærdelige,
såsom amfetamin, heroin.
Antallet af folk, der dør af heroin og kokain,
er lillebitte, minimalt, mikroskopisk
i forhold til antallet af folk, der dør hver år
af receptpligtig medicin.
Lad os se på kendsgerningerne. Lad os ikke lytte til mere vrøvl.
Formodede overdosistilfælde med stiger alarmerende hast
i Haywood amt.
Det er ikke ulovlige stoffer, der er bekymrende, men receptpligtige.
Det bliver beskrevet som en epidemi.
Myndighederne siger, at for mange unge dør ved uheld.
Det femte eller sjette mest solgte stof i Nordamerika er antipsykotiske stoffer,
som vi uddeler som slik til folk, herunder børn.
På Vancouver Børnehospital har de måttet oprette en specialklinik
til håndtering af virkningerne af antipsykotiske stoffer hos børn.
Jeg mistede min far for to år siden, og vi var meget tætte,
så det var som om, tæppet blev trukket væk under mig,
og jeg opsøgte en terapeut og en psykiater,
fordi jeg led af angstanfald,
og jeg fik udskrevet mindst 15 forskellige mediciner.
Blot efter to minutters samtale
kaldte en af psykiaterne mig for bipolar II
og skrev en diagnose på det uden at kende mig.
Jeg havde sgu bare brug for et kram.
I 2010 udskrev lægerne recept på nok smertestillende medicin
til at give 405-milligrams Percocets og 245-milligrams Vicodins
til alle mennesker i USA.
Der findes en stor industri, der laver piller, som vi kan tage.
Oftest kan de ikke helbrede dig,
de undertrykker blot din dårligdom
og gør den nogle gange værre.
Hos depressive patienter depressionen blive forværret
og der kan opstå fare for selvmord.
Nogle fatale hændelser, såsom infektion,
tuberkulose, lymphoma, kræft...
Blister, udslæt, sår i munden...
Problemer med nervesystem og blodbaner og allergiske reaktioner er set.
Producenten af OxyContin har markedsført det
som ikke-afhængighedsskabende opiat, selv om de vidste, det ikke var sandt.
Den forskning tilbageholdt de bare.
Hundredevis af dødsfald efter overdosis.
De indgik forlig og betalte bøder.
De bøder var blot et greb i lommen.
Ingen blev sat bag tremmer.
Ingen led nogen kriminelle konsekvenser.
Hvis man læser det med småt,
er der bivirkninger ved visse stoffer,
men man skal finde luppen frem.
Jeg ser det hele tiden hos venner, selv hos ligemænd,
hvor de har en diagnose, som de ikke kan udtale.
De ved ikke, hvilken sygdom de har.
De tager medicin og ved ikke, hvad medicinen er
eller hvad den kan gøre ved kroppen.
Piller og medicin og vrøvl, de ikke engang kan udtale,
så de kan tjene penge på dig.
Mere medicin, end du har brug for.
Nogle folk svækkes af de piller, mand.
Embedslæge Glenn Wagner siger, han har set en stigning
i mængden af de forskellige stoffer, som folk tager.
Denne pose repræsenterer en person
og det antal stoffer vedkommende havde i sig.
Der er 19 linjer i den, og siderne fortsætter.
Folk ser det ikke som stoffer, når de er lovlige,
når de sælges frit.
De ser det som noget, man kan købe i butikken
og fylde kroppen med, men det er stadig et stof.
Uforsætlige dødsfald på grund af receptpligtig medicin.
MARIHUANA POLITI REP. GERALD CONNOLLY
Én dør... En amerikaner dør hvert 19. minut.
Kan ikke sammenlignes med marihuana. Er det korrekt?
Korrekt.
Når man har et stof, der koster 1 milliard dollars at markedsføre,
er investeringen så stor, at man må gøre alt
for at gøre det til en succes.
Og nogle gange er det bekymrende.
Der er nogle farmaceutiske produkter, der er mangel på,
fordi profitmarginen ikke er høj nok.
Hvor svært er det at finde influenzavaccinationen, Jocelyn?
Sonia, Darren, I må foretage nogle opkald,
og dem, der har den, har kun en begrænset forsyning.
Det sker hvert år, når der er en slem influenzaepidemi,
så er der mangel på vaccinationer,
fordi der er ingen profit i influenzavaccinationer.
Det er én dosis, og så er du klar.
Modsat Viagra
eller kolosterolmedicin,
hjertemedicin,
anden medicin, som syge folk skal tage
for at leve et normalt liv.
Har man ikke brug for den medicin, har man ikke brug for dem,
gør de indhug i lommerne, forstår du, hvad jeg mener?
Og det er meget dybe lommer, og de vil ikke have indhug i dem.
Så hver aften på tv ser man en latterlig pillereklame,
som prøver at gøre dig afhængig af noget legalt lort,
og de lister alle symptomer, indtil de når til et,
som du sgu da har! Ringorm? Svedeture?
Fryser du? Hvad fejler du? Vil du have denne pille, din tumpe?
Du skal tage denne pille!
Reklame og markedsføring på tv af receptpligtig medicin
er noget, der er opstået i min lægetid.
Dr. Donald Abrams - Onkolog, Professor i Klinisk Medicin, UCSF
Det, de siger, er:
"Spørg din læge, om denne medicin er rigtig for dig."
Spørg din læge, om Humira kan hjælpe dig.
Spørg din læge, om Lunesta kan hjælpe dig.
Spørg din læge om Cymbalta.
"Har du smerter i tarmene?
Rufus Hound Komiker, Skuespiller
"Så må du gå til lægen og sige til ham,
"at du har brug for den medicin. Skynd dig!"
Her er din check, her er min recept.
Det er en handel.
"Jeg er ikke narkoman. Hvor vover du? Jeg er en patient."
I alle industrialiserede vestlige lande
ser man ikke reklamer for medicin.
Man går til lægen og fortæller ham, hvad man døjer med.
De er velinformeret om medicinen på markedet
og de kan give dig anbefalinger.
Jeg husker disse reklamer, og de så lykkelige ud,
og jeg husker, at jeg tænkte:
"Du godeste, kan man tage en pille og blive lykkelig?"
Det er sgu da fedt.
Hvis nogen laver en reklame, der siger:
"Døjer du med disse problemer?"
Så tænker man: "Ja, det er mig. Måske skal jeg gøre det."
Bianca Barnhill - Tidl. Medicinsk Marihuana Kræftpatient, IVXX
Det er frustrerende, at vi som samfund ikke ved bedre.
De siger, at du kan tage medicinen,
men risikere at slå dig selv ihjel.
Det forstærker vores kulturelle overbevisning om,
at hvis går til en læge og ikke får en recept,
så var konsultationen ikke noget værd.
En britisk undersøgelse
viste, at for hver dollar, farmaceutvirksomhederne bruger
på udvikling, bruger de 19 dollars
på reklame og markedsføring af deres medicin.
Hvis jeg går til lægen og siger:
"Jeg har set en reklame for medicin, som jeg vil prøve."
Og han siger: "Ja, lad os prøve det."
Er han så min læge eller min pusher?
Der dannes grupper, såsom Partnership for a Drug-Free America,
hvor de får deres skide penge fra receptpligtige medicin.
Gid du ikke røg hash.
Du er ikke den samme, og jeg savner min ven.
Jeg lavede en joke omkring det:
"Receptpligtig medicin i form af reklamer mod hash er ligesom:
"Ludere, der laver reklamer mod strippere."
Den var bedre, hvis jeg ikke var snublet i ordet "reklame".
Men det er, hvad det er!
Tænk. Alle store medicinalvirksomheder har brugt korruption
i Nordamerika i mindst 50 år.
Hvis du er læge, kommer de og siger:
"Jeg betaler dig for at deltage i en telefonkonference.
"Det tager kun en halv time."
Gæt, hvad konferencen handler om.
Det er en sælger, der sælger den sidste nye medicin
for at få dig til at udskrive den medicin
næste gang til en patient.
Hvordan har du det? Du føler taknemmelighed.
Taknemmeligheden påvirker dine beslutninger.
Intet bør påvirke din beslutning, men hvad der er bedst for patienten.
Der er fordele ved en kapitalistisk stræben.
Der er måske medicin på markedet, som aldrig havde været tilgængelig,
fordi profitten ikke var høj nok til, at medicinalvirksomhederne
ville forsøge at udvikle dem.
Problemet er, at det ikke rigtig er et frit marked.
Der er en lille procent af medicinalvirksomhederne,
der virkelig bliver støttet af vores folk i kongressen,
fordi de har en stor lobbyvirksomhed bag sig.
Jeg har for nylig hørt
om de mest populære farmaceutiske stoffer og hvor meget de indtjener om året,
og man ser tydeligt, hvad det handler om.
I 2012 indtjente de største 11 medicinalvirksomheder
næsten 85 milliarder dollars netto.
Det er jo et svimlende beløb for medicin,
Dr. William Courtney Læge, Forsker
som mange af mine patienter er stoppet med at tage
til fordel for noget, der gror i deres baghave.
Jeg var sengeliggende i 15 år med en alvorlig sygdom.
Jeg tror på vigtigheden af de store medicinalvirksomheder.
Betyder det, at jeg mener, de har ret til at gennemtvinge forskning,
som de har betalt for til publikation i lægetidsskrifter
og hindre forskning, der indikerer, at deres medicin ikke virker?
Man kan tale for disse medicinalvirksomheder.
Der er en retmæssig brug af al medicin,
herunder antidepressive og antipsykotiske midler,
men det er svært med en rationel fortale om brug i en grad,
som vi ser det i samfundet i dag.
Igen står vi over for vilkårligheden
i det, vi betragter som acceptabelt og uacceptabelt.
Det synes at være information, samfundet kan drage nytte af.
Men hvordan har denne vigtige viden undsluppet søgelyset så længe?
Hvorfor er disse emner ikke forsidestof?
Mange mennesker gør den fejl at tro,
at medierne dækker ting efter vigtighed,
men de dækker efter seertal.
Hvis Justin Bieber giver højere seertal, så kommer han i første række.
Lad mig lige afbryde kort.
Vi har breaking news fra Miami. Vent venligst lidt.
I Miami er Justin Bieber blevet anholdt for flere forseelser.
Man må sælge det, der vil reklamere på din station,
og hvis det giver dårlige seertal,
bliver man erstattet af en tøs med store patter.
Hallo, nyhederne i aften: "En idiot dræbte tre personer,
"og vi har Hal Fishman på stedet.
"Hal, hvad sker der?"
"Ja, niggeren skød tre personer." Og bla bla bla.
Det er mere attraktivt!
Nyheder er sgu deprimerende.
De udvælger det værste lort, man kan følge i pisselang tid.
De er sgu da ligeglade med, om Obama er født i Kenya.
Kun hvis det er en god historie.
Fordi så ser to millioner med, i stedet for kun 600.000.
Så siger nogen: "Hvad med kernevåben?"
"God pointe! Vi er straks tilbage."
De kan sælge reklamer for et X beløb,
i stedet for W.
Det lort sker hver dag, hele tiden.
Det handler bare om, hvad de fokuserer mest på.
Katte, der springer ud fra fly!
Jeg tror, jeg kan flyve
Jeg kan forsikre alle katteelskere om, at kattene ikke sprang rigtigt ud.
I al den overfladiskhed mener jeg, den seriøse debat går tabt.
Steve Rolles - Politianalytiker for Transform Drug Policy Foundation
Det er problemet i øjeblikket!
Man glemmer, hvad der er vigtigt og lader dagsordenen
diktere af overfladisk information.
Alle tager hensyn til annoncører. De er meget vigtige.
Bringer man en historie, der påvirker annoncørerne,
ringer ledelsen dig op.
Det betyder ikke, at man ikke må lave historien,
selv om der er stort pres om at ændre prioriteterne i historien.
Det er sgu da latterligt!
De får makeup på og lader, som om de ikke har et manuskript,
der er godkendt af virksomheden.
De har et specifikt parameter,
som de skal følge.
Det er okay at indrømme,
hvis du har købt en, to eller 10 ting til dig selv.
Det er okay at indrømme, hvis du har købt en eller to
eller måske 10 ting til dig selv.
Det er okay at indrømme, hvis du har købt en eller to
eller 10 til dig selv.
Da tv først opstod,
anså man nyheder for en offentlig tjeneste
til oplysning af det amerikanske folk.
"I giver os nyheder, og vi giver jer offentlige sendemaster."
Og et eller andet sted glemte tv-stationerne,
at de ikke skulle tjene penge på nyhederne.
Og så skete noget anden meget vigtigt.
De indså, at når de lavede undersøgende rapportager,
kunne de afsløre noget, regeringen gjorde forkert,
og så blev det et stort problem.
Man skal betvivle myndighederne som journalist.
Det er hele tanken bag medierne.
Hvis man ikke betvivler myndighederne, hvad er så meningen?
CNN har lige afskaffet sit undersøgende team.
Da jeg var på MSNBC, søgte jeg en undersøgende journalist
til nogle af historierne, jeg ville dække,
og de sagde: "Vi har ikke nogen."
Så fik jeg det fantastiske svar fra stationens ledelse:
"Hør, folk udefra er virkelige fede.
"De bærer læderjakker og kører motorcykler."
"Men her er vi insidere på NBC.
"Vi er en del af virksomheden, og det skal du lade som om."
Han sagde, han havde været i Washington,
og de var ikke glade for min tone.
Tror du, at alle disse virksomheder og rige folk
bruger penge på politik, fordi det er skift for forretningen?
Nej. De mener tydeligvis, at det er en god investering.
Jeg udfordrede republikanerne og demokraterne for meget.
Hvad hvis vi ikke gik ind i den latterlige krig i Irak
og ødslede en billion dollars væk, når nu vi ikke fandt nogen våben?
-Du skyllede den ned i toilettet. - Det er understøttelse,
-ikke din politik! - ...og nu taler du om
at frarøve folk understøttelse!
Det er skandaløst!
Ikke din afsky for Amerika, vi taler om understøttelse.
-Afsky for Amerika? - Hold dig til emnet.
4.400 personer er døde i Irak! Du har afsky for Amerika!
Jeg husker, jeg angreb flere gæster
og sagde, at alle vores politikere er systematiske korrupte.
De får lovlige bestikkelser, som vi kalder for donationer.
Vi har glemt, at det i bund og grund er bestikkelser.
Hvem giver dig penge mod ingenting? Ingen, vel?
De giver dig penge, så du gør dem en tjeneste.
Hver gang jeg påpegede det,
var der igen et opkald fra ledelsen:
"Vi siger ikke, du ikke må gøre det.
"Men hvis du vil bevare klokken 18-udsendelsen..."
På et møde med chefen for tv-stationen,
var det ikke længere implicit. Det var tydeligt og han sagde:
"Sådan er det, enten retter du dig ind,
"ellers går vi i en anden retning."
Om noget gik jeg endnu hårdere efter virksomheden.
Bankerne. De har suget så mange penge ud af systemet,
at vi havde et af de største økonomiske sammenbrud nogensinde,
og det slutter ikke her.
Nogle måneder senere ringede de og sagde:
"Du forstod det åbenbart ikke."
"Du havde klokken 18-udsendelsen. Vi flytter dig til weekenderne.
"Vi betaler godt, så bare ti stille."
Jeg sagde: "Tak, men nej tak. Og jeg tog ikke weekendjobbet.
Jeg gik tilbage til at lave The Young Turks online.
Vi har tre regeringsmagter,
og de tre skal være en del af den balance,
der får regeringen til at fungere.
Medier og journalister er bare en stor del af det.
Tror du, amerikanerne er tilbagelænede nu?
De bliver endnu mere tilbagelænede, hvis de ikke får
den oplysninger, de skal bruge til at være politisk aktive.
"NÅR FLOKKEN BEGYNDER AT BEVÆGE SIG I ÉN RETNING,
ER DET MEGET SVÆRT AT VENDE, SELV LIDT" Dan Rather
Drama fungerer på tv.
I politikkens verden
er sæbeoperaen demokrater og republikanere.
Det handler ikke om, hvem der har ret, hvad angår politik eller ideologi.
Det nemme er: "Han sagde det. Hun sagde sådan. Fantastisk, ikke?
"Demokraterne og republikanerne skændes altid.
"Se nu her. Republikanerne skændes indbyrdes."
Katteslagsmål sælger.
Derfor har vi det røde og det blå hold.
I hele verden er det rødt hold og blåt hold.
De har de her stive ideologier, som associeres til holdene,
og de følger bare med.
Find et sted med ligesindede mennesker,
og den bedste måde at gøre det på, er nok
at se på, hvordan amterne stemte.
Vi tror, det er nogle tanker omkring, hvordan verden fungerer,
og hvordan vi kan gøre den bedre.
Desværre er det ikke sådan.
Tanker er et identitetsskilt.
Et identitetsskilt for en subkultur.
Min gruppe mod din gruppe,
og jeg skal sgu nok sørge for, at min repræsentant
repræsenterer mit identitetsskilt,
min gruppes tanker og ideer,
dem, der repræsenterer min gruppes uniform,
og ikke din gruppes uniform.
Der er mange umiddelbare intelligente mennesker,
der har latterlige ideer og har ordet i deres magt
på en flydende og selvsikker måde, som får dig til at tro,
at det, de siger, giver mening.
Der arbejdes meget på tobak,
hvorimod stoffer kun er til at blive høj på.
- Det er ikke: "Jeg nyder..." - Men mange drikker for at blive høje.
Ja, men det er mere sekundært.
Folk taler ikke åbent om noget, de forsvarer bare synspunkter.
Når de forsvarer deres synspunkt, forsvarer de deres egoer.
Hvilket betyder, de udtrykker tanker, de tror, andre vil høre.
Hvilket betyder, de ikke tænker!
Man kan serverer fakta for folk, men fakta trænger ikke ind.
For det handler ikke om fakta, det handler om meninger,
så de kan have det godt med sig selv.
Pothoveder, som jeg kendte, og når jeg ser dem:
"Hey, du, hvad er det? Hvad sker der?"
Alle er hjernedøde! Det er en kendsgerning.
Alle, jeg kender i mit lange liv,
alle, som røg pot, har en dysfunktionel hjerne!
Fox News, som vi længe har vidst, laver propaganda for republikanerne.
Desværre har MSNBC nu skiftet til mere propaganda for demokraterne.
CNN laver propaganda for begge.
De siger: "Republikanerne sagde sådan og demokraterne sådan."
Hvad er sandheden? Det er lige meget.
Mit job er blot at fortælle dig om den seneste kattefejde.
Det skaber et skel i landet, hvor folk føler:
"Jeg må heppe på mit hold, uanset hvad de gør."
Det er ofte svært at se modsætninger i den politiske verden.
Uoverensstemmelser hos politikere synes at gå tabt
i et overdrev af information, som nu finder vores opmærksomhed.
I nogle tilfælde findes de uoverensstemmelser lige foran os.
Ser man på Obamas webside, hvor de søger information:
"Hvad er vigtigt for dig? Hvad ønsker du, vi skal gøre?"
Jeg må sige, at der var et spørgsmål til afstemning,
som var højt vægtet, og det var, hvorvidt marihuanalegalisering
vil forbedre økonomien og skabe jobs?
PRES. OBAMA ONLINE MED DIG
Jeg ved ikke, hvad det siger omkring onlinepublikummet.
Han siger: "Haha, jeg ved ikke, hvad det siger om dem."
Hvad det siger, er, at de kan lide pot.
Prøv at forklare, hvad der er galt med tanken om,
at folk ønsker, du sørger for,
at folk ikke bures inde på grund af en forbudt plante?
"Jeg gjorde det, jeg slap af sted, det gør du desværre ikke.
"Så næste spørgsmål, tak."
Se, hvor mange de burer inde. Det er ikke sjovt.
Det er da sygt.
De sidste tre præsidenter, mindst,
har indrømmet, at de har røget marihuana.
Bør de ikke være i fængsel? De har jo indrømmet det, ikke?
Obama nød det tilsyneladende meget.
Det gør ham hip. "Jeg er en cool præsident.
"Jeg er en fed præsident, der siger "hash" og "tjald".
"Det er store sager. Ha ha ha!"
Høj latter fra de studerende, og hvis han havde siddet i fængsel,
i et føderalt fængsel, for hash og tjald,
ville han ikke være præsident i USA.
Her bliver han citeret i 2008.
"Jeg vil ikke bruge justitsministeriets ressourcer på
"at forsøge at omgå statslovene på det punkt."
Sikke noget vrøvl, det er præcis det, han har gjort.
Han har igangsat et ondt angreb på medicinske marihuanapatienter
og apoteker, der langt overgår Bush.
Han har angrebet mig. DEA har været her.
Vi kommer blandt andet med disse bekendtgørelser i dag
for at forsøge at aflive forestillingen om, at store marihuanavirksomheder
kan søge ly under statslige love
og operere uden frygt for føderal lovhåndhævelse.
I en rapport fra juni 2013
blev det fastlagt, at DEA havde udført 270 razziaer for medicinsk marihuana
under Barack Obama i hans første fire-et-halvt års præsidentperiode.
Det var flere end i de 12 år til sammen, inden han blev præsident.
Obama-regeringen brugte flere penge end Bush-regeringen
i et omfang af 100 millioner dollars på halvdelen af tiden.
Det skræmmer folk, når man siger det.
"Obama er håb og ændringer! Han er demokrat, en god fyr!
"Det må du ikke sige om Obama!"
Han havde et valg. Han kunne have gjort, som han lovede og sagt:
"Ved I hvad? Vi laver ikke flere apoteksrazziaer.
"Hvis medicinsk marihuana er lovligt i jeres stat,
"så respekterer vi det." Det sagde han under sin kampagne.
Jeg vil ikke have, at justitsministeriet retsforfølger og laver razzia
hos medicinske marihuanapatienter. Det er ikke god brug af ressourcerne.
Men hvad gør han så efterfølgende?
Han hyrer den mest højreorienterede, de havde hos DEA,
som var fra Bush-årene, som chef for DEA.
Hvorfor gøre det?
Han kunne have valgt hvem som helst,
men valgte den mest højreorienterede i ministeriet.
Hvorfor? Og det forstår folk ikke omkring Obama.
Han er politiker, ligesom de andre, og han tænker:
"Hvis jeg kan optjene lidt kredit ved at indsætte en højreorienteret,
"så fremstår jeg som moderat, og mine chancer for at vinde øges
"i 2012 med måske en halv procent."
Præsident George W. Bush, som stort set indrømmende,
at da han var ung og en playboy, tog han kokain.
Og så blev han guvernør i Texas,
underskrev love, som pålagde alle, der tog kokain,
en fængselsdom på minimum 180 dage.
Det er mere end hyklerisk.
Da han blev spurgt om stoffer, sagde han:
"Jeg vil ikke svare på spørgsmål om marihuana.
"Jeg vil ikke have, at de unge mennesker gør som jeg."
Ligeledes, når man ser interviews
med Bill Clinton efter hans præsidentperiode,
indrømmede han åbenlyst, at han mener, at marihuana bør afkriminaliseres.
Man tænker: "Nå, hvis bare du kunne gøre noget ved det."
Jeg vil ikke påstå, at jeg ved, hvad der påvirker en præsident,
men jeg ved, at der er en skarp kontrast mellem måden,
hvorpå enhver præsident handler, inden de vinder valget,
og når de har vundet valget.
Offentligheden bør holde politikerne ansvarlige for at sige noget,
når de ikke har magten, og gøre noget andet, når de har den.
Der er en retorik, de ofte bruger:
"Det var noget, jeg gjorde engang, det fortryder jeg.
"Jeg anbefaler det ikke til andre."
De distancerer sig selv fra deres egen person.
Og folk finder sig i det hykleri.
De forstår det, når man påpeger det.
Men de ved ikke, hvorfor de finder sig i det.
Måske har præsident X
eller præsident Y røget cannabis på et tidspunkt
eller prøvet ulovlige stoffer,
men når de når toppen, undertrykker de andre
på grund af brug af ulovlige stoffer.
Det ville aldrig have været en tanke
hos nationens grundlæggere.
Havde nogen stået på en konstitutionel konvention og sagt:
"Lad os gøre alkohol ulovligt."
Så ville tanken ikke nå langt.
Ikke fordi der findes mange alkoholikere,
men fordi tanken om, at regeringen
havde den magt over selvstændige individer,
var bandlysning af det, de forsøgte at skabe i et nyt land.
Derfor er det afgørende at træffe beslutninger
i politik, når det er muligt,
baseret på beviser for noget.
Hvordan kan man ellers føre politik?
Skal det baseres på en slags tiltro?
Eller et ønske om, at noget vil ske, fordi du ønsker det?
Hvad vil du gøre? Stå og skrige på stedet,
indtil du får din vilje som et barn?
Og det lader nogle af vores politikere til at gøre.
Jeg arbejdede i seks måneder som politisk rådgiver på højeste niveau
for den britiske civiltjeneste
og rådgav disse seniorfolk om narko og kriminalitet.
Målet var at få en akademiker ind
for at hjælpe med beviser, som de kunne basere deres politik på.
Men jeg indså, at det var svært.
De tjenestemænd fortalte, at de havde lært,
at det ikke var nyttigt at anvende beviser, som udfordrer
den dominerende tankegang, som allerede udgør de politikker.
Det er nemmere med beviser, der understøtter det, du allerede gør
og bruge dem til at berettige fortsættelsen af din eksisterende politik.
En af de førende inden for forskning i narkopolitik
er professor David Nutt.
Han var regeringsrådgiver for ACMD.
ACMD er Rådet for Vejledning om Stofmisbrug.
Vi har skabt 16-punkts skala over skader, og så tog vi 20 stoffer,
og vi rangerede stofferne i de 16 skadelighedstrin.
Og da vi så samlede det hele
i et computerprogram, der hedder Multi-Criteria Decision Analysis,
opdagede vi, at det mest skadelig stof var alkohol.
Det viste, at stoflovgivning,
der ignorerer det mest skadelige stof, alkohol,
faktisk var baseret på en forkert forståelse af skadeligheden.
Politikere ville opnå en slags politisk fordel
ved at slå ned på cannabis, og vores undersøgelse viste:
"Vent lidt, cannabis er meget mindre skadeligt end alkohol."
Jeg troede, det ville anspore mig til at fortælle den videnskabelige sandhed.
Og pludselig en eftermiddag bliver jeg ringet op:
"Du må trække dig tilbage."
Jeg spurgte: "Hvorfor?" Han sagde:
"Fordi du giver blandede meddelelser. Vi må holde en linje.
"Cannabis er skidt, alkohol er godt.
"Når vi siger, du skal trække dig, betyder det, du er fyret."
Så jeg blev fyret.
Professor Nutts blev fyret, efter han havde vovet at påstå, at stoffer
som cannabis og ecstasy er mindre skadelige end alkohol og tobak.
Det var en interessant oplevelse, fordi
jeg havde brugt 10 år af mit liv på at gøre, hvad jeg vidste var rigtigt,
og det jeg vidste, hvis det blev godtaget af regeringen og politikerne,
ville være bedre for samfundet, og af simple politiske årsager,
bliver man offentligt ydmyget.
Efter en vred meningsudveksling på Sky News i går,
gentog Alan Johnson hans argument i et brev til Guardian i dag:
"Professor Nutt blev ikke fyret på grund af sine meninger,
"som jeg respekterer, men er uenige med.
"Han blev bedt om at går, fordi han ikke kan være både rådgiver for regeringen
"og fortaler mod regeringens politik."
Det gav bagslag for regeringen,
fordi hans fyring tiltrak en masse medieopmærksomhed.
Pludselig handlede debatten ikke kun om,
hvorvidt dette ekspertråd havde ret omkring stoffer,
det var en debat omkring rollen i videnskaben om formning af politik.
Det bringer os til et interessant spørgsmål.
Hvis beviser ikke spiller den rolle, vi tror, i udformningen af politik,
hvad gør så?
Det viser sig, at der findes det her lobbyarbejde.
Og hvad er lobbyarbejde?
Lobbyarbejde skal være en adgang til politikerne
og fremføre ens sag.
Amerikanere kan lobbyarbejde lige så meget som en særlig interesse.
Sådan bør det fungere, og politikerne tænker så over det.
Og siger: "I har begge fremført en interessant sag,
"men jeg er på den ene eller anden side."
Sådan forholder det sig slet ikke.
Okay? I virkeligheden er det
to sider med to checks i hånden, og den største vinder.
Det er lobbyarbejde i en nøddeskal.
Er det forsvarsentreprenører eller private fængsler,
eller hvem det måtte være, som giver penge til sagen,
så vinder de. De vinder ikke kun nogle gange.
De vinder alle gange.
Bill Hicks sagde det nok bedst:
"Det er mit indtryk af amerikansk politik."
"En mand holder to dukker."
Og folk siger: "Jamen, jeg synes bedst om den til højre.
"Dukken til venstre passer bedst til min overbevisning.
"Men hov, vent lige lidt.
"Det er den samme, der holder begge dukker."
Da virksomheder fik lov til at give penge til politik,
ejede de politik.
Virksomheder er folk, min ven.
Vi kan øge skatterne... Selvfølgelig er de det.
Alt det, virksomhederne tjener, går til folk, så...
Hvor tror I, det går hen?
Giver du mig penge, gør jeg dig en tjeneste. Det vænnede alle sig til.
Nu blinker medierne ikke engang, de tænker:
"Kan du rejse penge, må det betyde, du er en god politiker."
Hvad har det med at tjene folket at gøre?
95 procent af gangene
vil ham med flest penge vinde kongresvalget
på nationalt niveau.
Liberal eller konservativ,
hovedsagen er, om du har flest penge.
Ved valget i 2012
brugte de 6 milliarder dollars på det nationale valg.
De brugte en milliard på Obama-kampagnen,
en milliard på Romney-kampagnen og fire milliarder
til senats- og kongresvalgene.
Det er store donationer, og de bruger ikke 6 milliarder på deres helbred.
De bruger 6 milliarder for at få 12 eller 60 milliarder igen.
Jeg har en kampagne, jeg skal bruge penge. Hvem har penge?
Kvinden med fire børn
sælger for 31 dollars marihuana, hun har ingen penge.
Men ham bankmanden, Wall Street-fyren, virksomhedsfyren,
de har nok nogle penge at give af.
Det bliver faktisk en understrøm
for hver enkelt lovgivende handling, vi ser.
Alle tænker på genvalg.
Alle tænker på, hvordan de skal sælge sig selv,
ikke til deres vælgere,
men til lobbyister og interessegrupper.
Det ødelægger strukturen og fundamentet
i den verden, vi operere i.
Hvor efterlader det samfundet,
når de folkevalgte, der skal repræsentere offentligheden,
ikke længere har motivationen til netop det?
Hvordan kan man genoprette balancen?
Hvad ellers kan ændre strukturen i verden omkring os?
Hvis man tænker på vores kommunikationsmiljø,
repræsenterede internettet et kæmpe vendepunkt.
Inden da var de informationskilder, vi havde,
stort set institutionelt opbygget.
Det meget stærke filter bryder sammen, og det giver folk i verden
en chance for at tænke selv.
Jeg har et problem med det. Ingen respekterer bøger længere.
Bøger ryger ud, og alle læser på de her forfærdelige skærme.
Det er nemt at google ting.
Alle siger: "Det googler vi."
Nej! Det er virkelig skræmmende. Det irriterer mig meget.
Hvor får I de fleste af jeres nyheder fra i dag?
- Fra Internettet, tror jeg. - Ja.
Pludselig er verden anderledes.
Dem, der styrede de store medier, styrer ikke længere
hele mediemiljøet.
I England er vi ikke afhængige af Daily Telegraphs,
og frygten for, at politikere har mere end to eller tre publikationer.
Blogs er blevet til medierne. Der er en offentlig debat.
Det er som det offentlige forum i Athen eller Rom.
Det er frihed til at gøre, hvad du vil.
Ingen skal fortælle dig, hvad du må på internettet.
Du kan gøre lige, hvad du vil og hvornår du vil.
Du kan tale med en fra et andet land,
som måske har oplysninger, der kan oplyse verden.
Vi ved ikke alt i Amerika. Vi kender kun halvdelen.
Jeg var ikke åben.
Jeg tænkte på Californien og den livsstil, jeg voksede op i.
I Alice i Eventyrland sagde man noget i stil med:
"Hvordan ved jeg, hvad jeg mener, før jeg hører, hvad jeg har at sige?"
På internettet kan man udtrykke sig selv højt.
Man kan tilføje nye dimensioner af tankegang, og for første gang
hvis man har en mening, kan man udtrykke den offentligt,
og hvis man har evnen til at fremme den, kan man få opmærksomhed.
Læg den ud, og før du ved det, følges du af måske en million mennesker,
som taler med dig og respekterer dine synspunkter.
Eller de nedgør måske dine synspunkter.
Pludselig er emner, der ikke før blev diskuteret,
oppe til diskussion.
Der findes små samfund baseret på tanker, som bygges op,
og så bliver de tanker til andre tanker og andre programmeringer,
og det er sært, hvis man ser det i et skema eller i en graf.
Hvad angår krigen mod stoffer, er internettet blevet fænomenalt.
Der var mere søgen efter sandheden,
så hver gang den sandhed kom ud på internettet,
ville folk kaste sig over det.
"Åh, har marihuana medicinsk virkning?
"Åh, havde Richard Nixon allerede rapporten om,
"at marihuana ikke var skadeligt?"
De kaster sig over det og tænker:
"Gudskelov, at jeg har adgang til sandheden."
Jeg var online i '94. Det var første gang,
men det førte ikke til noget,
det var sådan lidt tilfældigt, og ingen vidste, hvad der skete.
"Du har fået mail!"
-Alle, jeg kender, er på. - E-mail.
Instant messages.
En god måde at holde kontakt.
Du har fået mail.
Nu med 56k er forbindelserne hurtigere end nogensinde!
Det er hurtigt!
Har du en telefonlinje, kan du gå online.
Hvad mon bliver det næste?
Mail var noget lort, og så hurtigt men sikkert
blev det til det monster, det er i dag.
Alt, hvad du skal vide om marihuana,
kan du søge der.
Det kan straks ændre din tankegang.
I gamle dage med 20 hippier, der sad rundt omkring
og prøvede at legalisere marihuana med deres små løbesedler,
kunne man ikke efterprøve kendsgerningerne.
Det lød som skøre hippier.
Siger du, at marihuana er sikkert og hjælper mod hovedpine,
angst og andre vigtige medicinske ting,
som vi tager piller imod?
Ja, ja, din gamle hippie.
I dag er de hippier online og har beviser
og kendsgerninger, og så tænker vi:
"Hm, det er ikke en skør hippie, det er en klog hippie."
Jeg kan tage telefonen, og inden for 10 sekunder
kan jeg google komplekse spørgsmål,
der før krævede en seriøs uddannelse at svare på.
Det er så almindeligt,
at vi ikke indser, hvor vildt det er.
Det er en kulturændrende virkelighed.
Folk som mig, som måtte læse om ting i en encyklopædi
og gå på biblioteket og finde bøger om ting,
jeg er sgu da en dinosaur.
De unge vokser op i dag med internettet.
De ved ikke, hvordan verden er uden internet.
Internettet er begyndt at ryste op under politik,
men det gamle momentum hænger stadig stædigt i,
på irriterende og forstyrrende vis.
Med den seneste lækage fra NSA, ser man et meget specifikt eksempel
på politikere, der forsøger at ødelægge ytringsfriheden.
Indsamling af data om folk og spionage er en form for intimidering.
Hvis du ved, at regeringen overvåger, hvad du gør,
og du ved, at regeringen overvåger, hvad du siger
og hvad dine meninger er,
er du nok mindre politisk aktiv.
Du bliver nemmere skræmt af magt.
De bruger det som en måde til at sige, at vi skal holde kæft.
Vesten kæmpede i 500 år for at opnå disse grundlæggende rettigheder,
og hvis vi bare opgiver dem uden omtanke betyder det, vi må kæmpe igen
i hundredevis af år for at få dem tilbage.
Det er hårdt at opnå grundlæggende menneskerettigheder.
Det er nemt at afgive dem.
Systemet er dødbange for internettet,
fordi det er noget, de ikke kan styre.
Så de har fundet ud af at styre vores politikere med donationer,
de har fundet ud af at styre tv gennem reklamer,
men internettet er det Vilde Vesten, og der har de ingen kontrol.
Lige meget hvor meget de forsøger at stoppe alle huller,
kommer sandheden frem på en eller anden vis.
Det er stort set hele verden, der deler med hinanden,
og det vi deler, som virkelig skader dem,
er sandheden.
Trenden, hvis man kigger efter, er ophævelsen af grænser
mellem folk og tanker og informationer.
Og det må der gøres noget ved.
"VENDEPUNKTET ER DET MAGISKE ØJEBLIK, HVOR EN TANKE, TREND ELLER SOCIAL ADFÆRD
"KRYDSER GRÆNSER OG SPREDER SIG SOM EN STEPPEBRAND" Malcolm Gladwell
Det første hul i forbudssystemet er allerede opstået.
Pludselig er det i Washington og Colorado
lykkedes at afholde afstemninger om love
og blive de første retskredse i verden, der gør det.
Første dag for lovlig marihuana i Colorado
Det, der sker i USA, er at hele understøttelsen
af krigen mod stoffer trækkes bort
af selve den amerikanske befolkning.
Washington og Colorado gør det lovligt, og de siger:
"Det er sgu lovligt her. Sådan er det.
"Det er ikke medicinsk lovligt. Det er lovligt."
Og DEA tænker: "Hold nu op, nej!"
Hvad mener I: "Hold nu op, nej?"
Hvad fanden tjener vores stemmesystem til,
hvis en lov, som folket ønsker, gennemføres
og I stadig ikke vil anerkende den?
Hvordan kan man bede folk om at tro på processen,
hvis man ikke respekterer afgørelsen?
Man kan ikke bede folk om at stemme. Det vil de ikke.
Alt, hvad der skal til, for at rive alt fra hinanden,
er flere stater, der siger: "Vi vil legalisere det."
De bliver en styrke, der kan rejse sig mod status quo.
Så begynder man at gøre krav på sit,
i stedet for at vente på, at virksomhederne og regeringen
giver dig det, du mener, du fortjener.
Staterne går en for en mod regeringen
og opfylder de nærmeste borgeres ønsker
og ændrer de statslige love.
Igen ser vi, at fremskridt i USA
også skaber fremskridt i resten af verden.
International Narcotics Control Board har gjort det klart,
at Washington og Colorado bryder FN's narkokonventioner.
De bryder international lov,
og USA,
i form af det, der sker i Washington og Colorado,
bryder også FN-konventioner.
Da FN-narkokonventionerne i høj grad blev ansporet af USA
i første omgang, sættes de i denne sære situation,
hvor noget, de var med til at forme,
står de nu anklaget for at overtræde.
Hvordan kan de pålægge disse skadelige love
og konventioner på tværs af andre lande,
når de selv legaliserer det?
Det gør det svært for USA
at forsøge at holde andre lande på kurs.
Uruguay eksperimenterer med en helt ny tilgang,
og det er et land, hvor marihuana sælges i marihuanabutikker
i hele Uruguay.
I hele Europa, Australien og faktisk i hele verden,
er hele korthuset ved at vælte.
Når denne dokumentar kommer i luften,
tror jeg, at flere lande
Alaska underskriftindsamling til legalisering af marihuana
vil have krævet afstemning og ændres den legale status for cannabis.
Store skridt i dag for dem, der vil legalisere rekreaktiv marihuana i Alaska.
Kampagnen for regulering af marihuana indsamlede mere end 45.000 underskrifter
til guvernøren.
Det er umuligt at følge med i forskningen,
den politiske udvikling.
En konstant strøm af bøger og dokumentarer, podcasts og blogge.
Informationen er overvældende, de kan ikke stoppe med at udgive nye ting.
Ligesom man ikke kan stoppe med dokumentarprogrammer om det,
ligesom man ikke kan stoppe med at tale om det på scenen eller i en podcast.
Det sære er, at om 10 år fra nu
vil man se denne film og tænke: "Hvor latterligt.
"Husker du, de skulle lave film om at legalisere marihuana?"
Det er en af grundene til, at informationstidsalderen i dag
er så skide vigtig.
Fordi det har aldrig ligget i folks hænder før.
Og det er det, der er sket.
I folkets hænder sker der mere fremgang på 10 år,
end der er sket i de sidste skide to hundrede år.
Det er en sværm. Alle de grådige grise prøver at holde fast i det,
men det er ligesom at stå i en flod
og prøve at fange en fisk med hænderne.
Det kan ikke lade sig gøre.
Verden rykker allerede. Vi er på sagen, som vi vil have den.
De gør det i Seattle, Washington. Rekreativt.
Jeg er på vej derud, så snart jeg er væk fra tv-skærmen.
Rekreativt arbejde.
Systemets tal, de begynder at forstå beskeden.
De indser, at det ikke længere er i deres interesse
at dæmonisere cannabis.
Det giver ingen mening i henhold til prioriteringer
at fokusere på rekreative stofbrugere i en stat, som allerede har fastslået,
at ifølge statslig lov, er det lovligt.
Når man ser en bred social ændring i samfundet,
og man indser, at man er bagud,
så forstår man, at man må indhente det tabte.
Det lader til, at de falder baud under vægten af det hele.
De går, hvor vinden blæser for at holde sig i live.
Det er nok lige meget, hvorfor folk skifter holdning,
bare de skifter holdning.
I 2009 skrev du en artikel i Time: "Hvorfor jeg stemmer nej til pot."
Du har nu ændret holdning.
Ja, og som del af min overbevisning,
har jeg undskyldt for nogle tidligere udtalelser,
fordi jeg mener, vi er blevet skrækkeligt og systematisk vildledt
i nogen tid, og jeg var med til at vildlede.
Der sker en ændring i vores kultur.
Emnet er nu igen på bordet.
Vil kræfterne bag liberalisering af marihuana
overspille på en vis, som giver fængselsmyndighederne
et forspring?
Krigen mod marihuana er et symptom
på noget, som er grundlæggende forkert i det her land.
Vi må kæmpe os ud af vildfarelsen, fordi medierne gør intet.
Ingen præsident vil komme og ændre på tingene.
Det kommer fra bunden, og ikke fra toppen.
Man kan have små sejrer, men det er småting.
Halvtreds års dokumentation siger: "Det fungerer ikke."
Og hvad gør vi i morgen?
Præcis det samme.
Sandheden er ikke at gentage det, som alle automatisk siger.
Den er ikke at gentage, hvad alle klapper dig på ryggen for at sige.
Den er at se på de ting, som folk ikke klapper dig på ryggen for,
fordi det er de ting, folk har brug for at vide.
Og når du er helt overbevist om noget af en eller anden art,
så er det din pligt at vove dig ud på dybt vand for det.
Det er sandhed.
Vi må finde frem til: A, at vi er midlertidige
og vi er dem, der skal videregive
det her spolerede rod til vores børn.
Medmindre vi styrer denne verden med tanker om bæredygtighed
for kulturen, bæredygtighed for samfundet,
bæredygtighed for menneskeheden generelt,
opstår der foragt overalt.
Folk tjener penge og folk fejler og folk er ofre,
men grunden til at vi er så komplekse
er også grunden til, at vi har håb, tror jeg.
Otte år og to film senere
står vi stadig med flere spørgsmål end svar.
Hvad gør vi så nu?
Hvordan går vi frem uden at tage to skridt tilbage?
Og igen har vi det evige spørgsmål,
som vi ikke kan ryste af os.
Bliver marihuana nogensinde fuldt legaliseret?
Sikkert ja.
Åh, jo. Det er jeg ikke i tvivl om.
Marihuanaforbuddet er en zombie. Det er en levende død.
Der kan gå årtier, men historisk set er det kun et øjeblik.
Jeg tror, marihuana vil blive legaliseret og afgiftspålagt i min levetid.
Om vi får Singapore til det, må vi se.
Globalt?
Jeg kan se Iran gøre det, ikke sandt?
I stedet for én by, én stat ad gangen,
så bør man gøre det lort lovligt på én gang og så er det fremad.
Jeg tror, det er lige om hjørnet, men det har jeg altid troet.
Jeg har indtil videre taget fejl, så det gør jeg sikkert også nu.
Jeg betvivler det stærkt.
Jeg tror, at kræfterne, der styrer tingenes gang
i USA, vil give os mange kvaler,
før vi når til en fuldstændig legalisering.
Jeg kan dø med den tilfredsstillelse, at det er uundgåeligt nu.
De får aldrig katten tilbage i sækken.
Den er ude.
Det, vi ser nu, er, at denne kultur, kæmper for at tilpasse sig
den nytilkomne.
Der kommer et punkt, hvor det hele nok slutter,
men hvis ikke i dag,
så vil nogen blive buret inde i dag, nogens liv vil blive ødelagt i dag.
Og den person er sikkert hundredevis af personer.
At begynde at udvise en forståelse for menneskeheden
er så modsat vores tankegang.
Det hedder sig: "Smid nøglen væk, lad os låse dem inde."
Og man tror på det, indtil ens søn eller datter
eller en ven eller dig selv fanges i samme mareridt.
Og så tænker man: "Gud, nu forstår jeg det."
Men gør du det?
Til minde om Anne Harvey
og de andre, der gik bort, under skabelsen af denne film